היי, בושי, מה קורה?
בסדר, אני עייפה.
יונה, אבל היה,
אני אגיד, עשיתם ארוחה טעימה?
מה?
עשיתם חגיגה?
לא, לא סתם עשינו ארוחה.
לא חגיגה ענדה גדולה אחת, זה סמכות.
טוב, אז תמכתם?
כן.
ברור.
ברור שסמכו.
למדתי היום מלא.
כל הכבוד.
מתי אני מפחד?
ביום שלישי הבא, אבל אני מפחדת.
אני מפחדת לי.
תחליט את הכי הכי הכי הכי הכי הכי הכי הכי הכי מופחדת לי.
בעזרת השם.
שירה חזרה למדרשה או שהם עדיין שם?
אה?
שירה ומגן עדיין בונים את הארון? הם עדיין בונים את הארון,
אמא צידרה להם שפה ואירגנו להם לקלוח עם של שפה.
אני מגיר.
כאילו איזה שפה מתנה ממישהו גדולה.
שווה.
שפה מגעילה או יפה?
מה?
שפה מגעילה כזאת או יפה?
זה נורא, בסדר.
את לא היית שם, אבל...
בסדר.
אבל מגיע לך מזל יותר, זה כבר שנה, וואו. שנה.
נכון מרגש.
זהו, עשית קול של זאתי, של טרה.
נכון.
מה?
כשאתה עושים את זה אתה גם שומע את זה בעצמך.
כן.
נכון?
כן.
רגע, ראש.
נו.
זה מידבק.
זה מרגש.
כן.
מה רציתי להגיד לך?
שכחתי כנראה. בוקר לך הבא עם הניתוח.
הברית?
נו, הברית, אבוס.
מאוד טוב.
לא, אני לא רוצה לחפור לך.
כולם שואלים. כל הכבוד.
איך אתה מרגיש עם הניתוח?
מה?
איך אתה מרגיש עם הניתוח? די עם החפירות האלה.
טוב, אני אספר. אל תדאגי לי קצת.
יופי.
שר מתקרב ואנחנו הולכים לשאול.
אה, נזכרתי מה רציתי להגיד לך.
נו.
אפילו יותר משמח מלשאול איך אתה עם הניתוח.
לא קראתי היום שום סאונד.
כל הכבוד.
אני רוצה לך גאה.
את בכלל כבר, לא יודע, שבועיים נראה לי.
כן, אבל היה יום אחד שעשית את הניתוח שבטעות קראתי גבאי אחד.
כשאתי לניתוח תפסת את ההזדמנות כאילו?
לא, זה לא היה בכוונה.
כאילו, קראתי את זה מישהו אחר. היא אמרת "אבא עכשיו מורדם" וזה...
לא סתם, באמת לא שמתי לב פשוט.
טוב,
אבל לא נורא, אנחנו לא נקשיב את זה ונקרא לזה כבר שבועיים.
יאלוש.
טוב, שבפעם הבאה את ישר מתקשרת, אפילו אם אני מורדם,
אז מתקשר לבית חולים להעיר אותו ישר.
דחוף.
באמצע הניתוח.
כן.
מקרה חירום. טוב, יאללה, בושי, לילה טוב, אוהבת.