כן הבוש?
כן, עניינית.
הוא אמר לך פתאום מה שאתה אמרת. לא, אני דיברתי, לא, דיברתי עם אסתי, לא משנה, דיברתי עם אסתי והיא אמרה לי, לא משנה, לא משנה, בקיצור.
לא, כי בדיוק אתמול דיברתי עם סהר, אמרתי שזה ממש מוזר שהוא לא מביא לך מתנה.
לא, אז אני בלי קשר דיברתי עם אסתי, ואסתי אמרה לי שזה, תשמעי, הסיבה שלא מביא לך, אני מנחש, אני מנחש, אני לא יודע את זה, אבל אני מנחש שהסיבה שלא מביא לך מתנה עדיין,
אם אני מכיר את הראש של אבא שלי,
אז הוא אומר, רגע, יש לי עכשיו את כל החתונות האלה, גם אנחנו, גם איתן, גם זה,
אז הוא יחכה לסוף,
ואז הוא יקנה לכולם בבת אחת את כל השולחנות שלו,
ואז בטח יהיה לו הנחה או משהו כזה, משהו כזה, כן, לפי דעתי, אבל לא משנה.
זהו, זה הראש שלו.
אז אני חושב שבגלל זה הוא מחכה, אבל בלי קשר, השאלה היא מה את רוצה, כאילו,
מצד אחד, באמת כאילו, שולחן זה כאילו, זה אחלה.
כן, זה עכשיו דבר, זה כאילו, זה דבר שכאילו, בעוד שנתיים יהיה לכם מעצבן לקנות, כי תעברו דירה,
ומצד שני, כאילו, אין לכם מה לעשות עם זה כרגע. או שכן, אני לא יודע, אבל אז אתם צריכים, זהו, אז נגיד להדס ואברהם, הוא קנה כזה שולחן עגול, אני חושבת, שנפתח כזה, ואז כאילו, שמאוד קטן, ויכול להיפתח מאוד גדול,
ואז כאילו, אני אומרת, נזיז את השולחן המכוער הזה שאני שונאת.
כן.
נשים את זה, כאילו, בדיוק,
כבר התייאשתי מספה, וגם ספה זה, אגב, דבר יקר, התייאשתי, אבל מספה, אמרתי לשר שאני הולכת לקנות את זה אחת קטנה, כאילו. לא, לא, אבל אני חושב, ההפך, אולי תקניס ספה ממש יפה.
זהו, אבל זה קצת בעייתי,
בדיוק, כאילו, אחרי שאמרתי את זה לשר, שכבר התבאסתי, אמרתי, יאללה, אני אקנה ספה, כאילו, יאללה, כאילו, כבר
כבר מערכת, כאילו, אחרי זה חשבתי שזה טוב, כי כאילו, עכשיו הבית הזה, יש בו באמת קיר של שלוש מטר,
ואז הספה כבר לא תתאים.
מה, וזהו, ואז הספה כבר לא תתאים.
כן.
וכשספה למדהימה אין מה לעשות, היא לא מתאימה,
וכאילו, באמת שלוש מטר, זה לא,
כאילו,
זה כאילו יחייב אותי תמיד לגור בבתים מאוד גדולים כאלה. עכשיו, בעזרת השם, עוד כמה שנים יהיה לי בית, בית, כאילו.
אז אני אקנה עצמי ספה גדולה, אבל כאילו.
תשמעי, יש גם אפשרות עקרונים.
לא, לא יודע, זה כאילו לא משנה, זה הספה.
ספות כאילו גם היקרות עולות נגיד שבעת אלפים שקל.
כן, השולחנות הם יקרים, כי הם עץ כזה כבוד, אבל אהמ... אבל אתה בטוח שהשולחן עולה כל כך יקר, כי אני חושבת שלפני שלושים שנה שולחן היה כל כך יקר. לא, לא, לא, ההפך, זה היום הרבה יותר.
שולחנות זה ממש יקר גם לי.
הקטע שיש לנו כבר שולחן, אבל אתה יודע, באלף שקל כזה מאיקאה. לא, לא, לא, אני מדבר על שולחן כאילו של גדולים, של משפחות,
שולחן שמארחיב את השבת, את יודעת?
כן, כן, שולחן קנות אוכל.
כן, אבל הדברים האלה
עשויים כזה מעט שמן כזה, את מבינה? והעט הוא נורא יקר, מה?
נכון.
כאילו מרגיש לי פראייר, כאילו מרגיש לי פראייר לי לוותר על שולחן,
וכאילו אנחנו בדיוק היום בחרנו ספה שנקנה בעזרת השם בשלושת אלפים שקל, וזהו.
ויפה, ואיתה, אני לא צריכה ספה ענקית, אתה מבין? אני לא צריכה.
כן.
טוב, תראי רגע, מה חוץ מזה יעלית?
כן, נראה לך, אני בוחרת טוב, אני אתייעץ גם עם שר. אני גם חושב, אבל, אבל אההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההה
ההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההההה
הההה
ההההההההההההההההההההה
הההההההההההה