‫הלו.
‫-רבוש? ‫-היי, עלית. ‫-מה קורה? אתה עדיין בשבט רחוץ? ‫-כן, למה? ‫אסטי שם?
‫לא, אבל אפשר לדבר, מה? ‫אסטי שם?
‫אסטי כאן, כן, למה? ‫-אתה יכול להביא לה את החופה? ‫היא תבוא לעסוק את זה ממנו? ‫חבילה שלי תבוא לעסוק את זה ממנו? ‫זה באוטו?
‫כן.
‫אה, בטוחה שזה באוטו? ‫כי אני לא ראיתי, לא הסתכלתי. ‫זה בבגאז' או מה?
‫אימא יודעת איפה זה. ‫-אני לא חושב... טוב, בסדר.
‫אה, אסטי?
‫החופה של יעל,
‫כנראה נמצאת לנו באוטו, ‫מצליח להחזיר את זה עד מחר
‫לבית וגן אינשהו.
‫-היא תבוא לקחת את זה ממנה, תגיד לה. ‫-היא תבוא לקחת את זה ממך.
‫זו אימא שלה לי, זו אימא שלה לי. ‫אימא של?
‫-ללי.
‫ללי?
ללי.
‫אז אני יכול להביא לך את זה? ‫-מחר כמה? ‫-כן, אז אני אביא את זה לאסטי,
‫וללי תבוא... אימא של ללי תבוא לאסטי. ‫סבבי? מה העניינים?
‫-זהו, בסדר, בדיוק התבלתי את הקורל של אסטי. ‫-כן? אסטי בדיוק התבילה לך את הקורל.
‫לא לה, לי. ‫-כן, לך.
‫טוב, אני חושב שאתה יכול לבוא לבקר אתכם מחר, זה הגיוני.
‫מה? שר לא בבית.
שר לא בבית, לא היום ולא מחר.
‫-אה, אז את לבד בבית? איזה מתקן? מה, הוא טס?
‫-לא, הוא אחראי, כאילו, ‫כל יום ראשון הוא אחראי על המפצעים.
‫-אז כל יום ראשון בלילה הוא לא יהיה?
‫כנראה שכן.
‫-אז וזה עצוב או ש...
‫זה לא באמת קבוע, אבל זה בגדול ככה, ‫כאילו, זה כל שבועיים משתנה.
‫כאילו,
תגיד, שבוע שעבר הוא היה בצייסת, ‫ואז אמרו לו, בעצם לא צריך, וכזה. ‫-אבל זה עצוב או שאת בסדר?
‫לא, אני בסדר, אני מארגנת דברים בבית שלי.
‫טוב, סתם שאני אדע, ‫מה הדברים שאת צריכה? ‫רצית שאולי אני אתקן לכם שמה?
‫לא, רצינו כזה לקלוט ארוניות כאלה ‫שקנינו באיקאה, ‫אבל אנחנו שוכלים אולי להחזיר אותן.
‫אה, אוקיי.
‫-ואנחנו מלא דברים יפים מהבירה של סער, ‫אז אולי אנחנו לא צריכים את זה.
‫אני לא רוצה לעשות את זה בלי סער, הבנת? ‫כן, כן.
‫לא, סתם שאלתי, ‫שאני יודע, אני לא עושה גלילים.
‫-כן, תודה, אבויש. ‫-טוב, יאללה, אז... ‫-יש לנו פה כלי מה זה חמוד, אבויש?
‫מה?
‫יש לנו כלי מה זה חמוד שעושה תה כזה.
‫יש לך מה של חמוד שעושה קיי?
‫תה, כלי כזה, מזכוכית.
‫אני לא הבנתי. מה מזכוכית? ‫-לא משנה, לא משנה, לא משנה.
‫טוב, חומד.
אה... את הולכת לישון כבר לא? ‫אז עוד לא, עוד מוקדם.
‫-תודה רבה, אני מתקשר. ‫-טוב, אז להתראות לך מודע שלי, ביי. ‫-ביי, אבויש, תודה.