היי, הבושי, מה קורה?
לא.
אבא, אתה שומע אותי?
כן.
א', שתדע שיש לי שתי סוגי קווים בטלפון, וקו
מספר 2 לא עובד,
והוא הקו בסיס שלי בטלפון.
כאילו, אם אני מנסה לבצע שיחה בלי ללחוץ בהגדרות,
אז זה לא מתקשר לי בכלל.
אני תכף אבוא לרוב. אני לא יכול ככה, אוקיי. זה לא דחוף, אני רק מעדכנת אותך,
כי אני כל פעם שוכחת להגיד לך את זה כבר איזה חודש,
ועכשיו נזכרתי, כי זה לא ניתן לי לצלצל אליך.
אוקיי. דבר שני, יבוש,
אנחנו,
אנחנו פשוט,
תבוא במוד לדבר איתו על כזה,
כאילו, נגיד,
אנחנו בטוחים שהוא יגיד לנו, כאילו,
תוסיפו עוד כסף אם אתם רוצים את זה ואת זה, אז אנחנו רוצים שהוא ייתן לנו לפחות הכי הרבה דברים שאנחנו יכולים להשיג מזה,
כאילו,
למשל, שיגישו את המנות באופן אישי לאנשים ולא למרכז השולחן.
אבל זה לא תקין, כי הוא לא אמר לנו את זה. כשהוא סבר את המחיר, הוא לא אמר את זה.
נכון.
והחברה שלך שילמה 20 שקל פחות לפחות, אז אם הוא לוקח מאיתנו את זה... לא, רק אני מעדכנת את אבא, שלא כזה אכפת לנו
על הכסף, אבל כאילו, פשוט, אם אנחנו,
אנחנו רוצים הרבה פעמים את זה.
כן, אני מבין.
אני מסכים איתך, הכסף לא חשוב.
אין לך קליטה פתאום. שנייה, שנייה.
אנחנו במנהרה.
הלו?
יעלה?
את שומעת אותי?
כן.