היי אבו, סליחה שככה יצאתי. זה בסדר, אני אביא כאן בלחץ, מה קרה? לא, פשוט לא הספקתי את האוטובוס עוד שנייה, הגעתי לשנייה האחרונה.
כן, פשוט סער מעצבן אותי ממש. רגע, רגע, אז קודם כל יצאו.
חינית, מה קרה? מה הוא עשה?
אין לנו שום יום ללכת לבדוק אולמות של חתונה, סבבה?
חוץ מהיום.
כן.
לא בגללי, בגללו.
אוקיי.
והיום היחיד שהיה לנו זה היום.
אוקיי.
והייתי אמורה לעבוד, ושאלתי, התחננתי,
אישה אישה בעבודה, למצוא מחליפה, ואף אחד לא הסכימה,
אז כתבתי לבוסת שלי שאני ממש צריכה את עזרתה וזה, והיא שמה אותי לעבוד שבוע הבא שלוש פעמים,
והיא הקדימה לי את אתמול ליום,
ועזיתי שמיניות ואוויר בשביל שיהיה לי את היום הזה פנוי, סבבה? אוקיי, אוקיי.
ואז
התחננתי הכול,
עשיתי הכול, ותכננתי לנו לאן ללכת, קבעתי עם כל הניסיון, אוקיי? ואז
שר רצה ללכת למוסך היום, סבבה? אני לא יודעת למה הוא הלך, כל השבוע הוא לא הלך למוסך,
אפילו שהוא יכל כל יום,
אבל הוא לא עשה את זה.
ואז כתב לי לו, ב-9 בבוקר לפני שהלכתי לישון, מה אנחנו מתכננים להיום?
וזהו, הוא כתב לי ב-10 בבוקר שזה נשמע לו מצוין.
ואז הוא התקן במוסך.
לא, ומאז הוא נעלם.
הוא לא ענה לי עד השעה 3. אוקיי.
סבבה, הוא לא ענה לי עד השעה 3. בשעה 3 הוא התקשר, הוא אמר לי,
היי, מה קורה? רק עכשיו אני יוצא מהבסיס, אני נוסע למוסך.
אוקיי, סבבה.
הוא יצא מהמוסך, נסע למוסך, וכאילו,
הוא לא אומר לי בערך כמה זמן ייקח, כמה זה, וכאילו,
אני כבר סתומה יושבת, ומחכה, וכאילו,
הזמן עובר, ונהיה כבר שעות מאוחרות, וזה, וכאילו,
באמת,
ממש ניסיתי גם להתחשב בו, והכול, כאילו, אמרתי שנגיד, רק אתה ואני ניסע לירושלים, כאילו, כי אני מבינה שזה טרטור בשבילו לנסוע, כאילו,
מפדואל, חזרה לירושלים, חזרה לצפון, בפקקים של יום חמישי, והכול.
אוקיי.
אוקיי, ואז עכשיו הוא פשוט מתקשר, הוא שולח לי הודעה,
יאללה, בואי ניסע, וכאילו, והיה לי את הבסיסות החמש דקות, כאילו, אני לא יכולה כל שנייה להגיע, וכאילו, אני לא מבינה למה הוא מביא אותי ככה על הקצה, כאילו.
מה הוא לא הבין? שאין לנו מתי זה, והוא טס עוד שבוע, ואז פסח, וכאילו, אנחנו צריכים לסגור, כאילו, הוא עושה לי טובה שהוא נוסע איתי, או משהו, כאילו,
מה הוא עושה? ואז כאילו, גם אתה לא, לא, כאילו, לא הסברתי לך טוב, אבל כאילו, כי באמת לא הבנתי בעצמי מה בדיוק אנחנו מתכננים לעשות היום, וזה, ואז כאילו,
בקיצור, עכשיו אנחנו, אני נוסעת איתו לפדואל,
ואימא רוצה שאני אלך לבדוק אולם חתונה אחר, והיא לא מפסיקה להפעיל עליי לחץ, כאילו, בטירוף.
מה, מה אימא רוצה שתבדקי?
אולם אחר, והיא לא מפסיקה להפעיל עליי לחץ.
תשמע, מה, את לא אוהבת אותו? את לא רוצה את האולם הזה כל כך?
לא, אבל לא רלוונטי מבחינתי להספיק היום הכל, כי צער התעכב עד ארבע בצבא בערך.
הבנתי, אבל הוא לא יצא לצאת מהצבא ומגנב אותו, נכון? הוא היה אמור לצאת בשתיים.
כן, אבל הוא בסדר.
אבל לפחות לא ידעת, הוא לא היה בטיסה, סבבה? הוא יכל לכתוב לי: "היי, אני מתעכב".
רגע, בואי נסביר בין הדברים.
אימא מנסה ללחוץ עלייך לעשות משהו שהיא עוד לא באה לך.
לא, מה שהיא רוצה פשוט, והיא תפעיל עליי את כל היכולות הרעפה שלה. זה אני מבין, אני יודע. אני מכיר את אימא, אני שואל: האם זה דבר שלא בא לך?
כן.
איזה מקום זה שאני יודע?
במשהו ליד מודיעין.
ולמה היא רוצה את זה? כי זה זול? או...?
לא, כי חברה מטומטמת של המנוגה בטח אמרה לה שזה יפה או משהו.
לא בגלל שזה זול.
לא, כי היא חושבת שזה האולם הכי טוב. מה זאת אומרת? היא חושבת שזה האולם הכי טוב. אימא פשוט לא יודעת להבדיל בין להגיד לי: לדעתי זה האולם הכי טוב, לבין כאילו שאני בשיאה הלכת להגיד: "אבל למה שלא תלכי לשם עכשיו, נו? תלכי לשם, אני אסייע אותך לשם, נו? נו?
אני מבין.
אוקיי. חשבתי בצד, בסדר? זה לא קשור לכל העניין.
זה קשור לרחץ, אבל זה לא קשור לכל העניין.
אני מבין אותה.
אני מבין את הדברה המתוצלפת.
זה כאילו...
לא הבנתי מה השתנה בתוכניות בדיוק. כאילו, חוץ מזה שהוא לא היה בטקסטורת,
מה היה אמור להיות
ומה עכשיו יהיה?
כאילו, כל כולם לא השתנה בתוכניות, חוץ מזה שכאילו הוא השאיר אותי באוויר עד עכשיו.
אני מבין, אבל כאילו,
אני אומר, חוץ מהבעיית תקצורת,
כאילו, מה השתנה בתוכנית?
כלום.
כלום. כאילו, התוכנית הולכת כמו שצריך, רק שהוא לא דיבר איתה עד שלוש או עד ארבע או לא יודע. כן, כן, כן.
טוב. הוא כתב לי: בואי נלך גם בשלוש לאולם שאימא רוצה. כתבתי לו: בעיקרון קבעתי לנו פגישה גם לשלוש לאולם שאימא רוצה.
אז, כאילו, לאולם זה.
אז אם אתה מספיק, אז ניסע גם לשם. אז הוא כתב לי ב-10: יאללה, בואי נלך לשם.
זה אתם לא הולכים.
הוא כתב לי בשלוש, ואיך הודעה: היי, מה קורה?
הבנתי. אבל התוכנית זה לך, לא התוכנית של אימא.
לא, התוכנית של סער.
התוכנית שהייתה, כמו שדיברנו, סער, יש אופציה, אני מבינה שאתה עסוק מחר.
יש אופציה מבחינתנו להתחיל ללכת לשלושת האולמות מחר, ויש אופציה לשתיים.
ואז הוא כתב לי: בואי נלך לשלושת האולמות ב-10:00.
אוקיי.
ומאז הוא נעלם עד שלוש.
אוקיי. ובשלוש הוא התקשר, ואמר: יאללה, בואו נלך.
לא. בשלוש הוא התקשר, והוא לא אמר כלום על זה, כאילו, הוא נעלם עד שלוש,
והוא אמר שמבחינתו הוא רוצה בשלוש ורבע להיות במודיעין.
מתי הוא אמר את זה? בברוקר.
כן. אני קמתי בשעה אחת, וישבתי וחיכיתי שהוא יואיל בטובו להסתכל בטלפון ולהגיד לי אם נוסעים לשלוש ורבע, אם נוסעים לחמש ורבע. ועכשיו מה הוא מתכנע? ואני בלי רכב, אני תלויה באותו פוסקים. עכשיו אתם תבקשו לפדואל. עכשיו תבקשו לפדואל. לא, אני עכשיו נוסעת לכביש 6, ושם שר הוסף אותי, אנחנו נוסעים למרפסת של המדינה.
ומי שם למודיעין?
לא, אנחנו לא ניסע למודיעין היום כבר. ואת אומרת או הוא אמר?
אני אומרת.
למה?
כי אנחנו צריכים להיות בתשע.
השעה עכשיו ארבע וחצי, אני אגיע לאזור קרית גת ב-17:00.
זה יום חמישי היום בכביש 6,
אנחנו נגיע למרפסת של המדינה במקרה הטוב בשעה 6.
אנחנו לא נספיק, והאולם של מודיעין אמר לנו שהוא יכול היום או ב-17:00 או ב-17:00.
בסדר, לא משנה, לא קריטי לבדוק את האולם במודיעין, אני הייתי בו אלף פעמים, וכאילו,
ואם זה...
טוב, אז אני רוצה להגיד לך כמה דברים, לא?
לא, אז רק תקשיב שנייה את התוכנית עכשיו, ששר ואני הולכים עכשיו לשם,
ואז שר שם אותי על האות, שר נוסע הביתה לצפון,
הוא שמתי על האוטובוס לירושלים,
ואני נוסעת לירושלים, וכאילו, גם לא התכוונתי לבטל לך. חשבתי שזה מה שהסכמנו בגדול, שכאילו, אתה בא ב-21:00,
אתה ואני באים ב-21:00 לאולם הזה, רק כדי לראות אם הם מוכנים, אם זה נראה לנו אולם יפה ונורמלי, כי אף פעם לא הייתי בו, וכאילו, נכון.
ולראות אם הם מוכנים להיות נחמדים במחיר, ויש עם מי לדבר, או שכאילו,
זה, כי נגיד, האולם במדינה,
אז הם כאילו, בדיוק דיברתי עם חברה שלי, אז הם כזה,
יש בגלל שהם מפוצצים, וכל יום יש אצלם חתונה של דוסים אחרים, אז הם כזה,
הם מתנהגים אליך לכל אורך הדרך, כאילו,
למה אתה מדבר איתנו? לא רוצה, לא צריך, כאילו, אל תבוא לפה כזה, אנחנו לא מעוניינים בך.
וזה כאילו מעצבן, ויש אולמות,
האולם החדש דווקא נחמדים, וממש משתדלים לקבוע לנו פגישה, ושיהיה נוח, וזה.
אז אנחנו נלך לראות עם מישהי מי לדבר, ואם נחליט שזה אולם שנראה לנו טוב, ואנחנו יכולים לקחת אותו בחשבון,
אז אני אסחב את שער בשבוע הבא באחד הלילות לאולם הזה,
רק לראות אם הוא אוהב את זה מבחינת היופי,
ואז נסגור משהו.
אוקיי.
זהו.
אז אלף, אני צריך להגיע בתשע אלימות עליי.
כן, וסליחה שלא עדכנתי אותך, פשוט אני גם הייתי כזה קצת באוויר,
והחוטים הפריעו לנו. סליחה, לא הבנתי את זה, אבל אם ביטלת את הכול,
משום מה. לא,
לא, לא ביטלתי את הכול בכלל. אני, לפי התוכניות, פשוט
אולי הייתי צריכה לסחוב אותך על המרפסק של המדינה, זה פשוט רחוק, כאילו, זה שעה נסיעה, ואז זה שעתה נסיעה לירושלים, וכזאת.
תקשיבי, יאיר.
קודם כל זה די מעצבן מה שסער עשה.
כאילו,
זה כאילו שהוא לא מבין כמה יש לך בלעדות.
אני מבין.
זה לא בעד.
אז זה אולי להיות מרגישה.
וגם זה מרגישה שאמא מלחיצה עוד יותר,
כאילו שהיא החליטה משהו, אז זה מה שהיא רוצה,
וזה מלחיץ אותה,
וזה כאילו נעימה, מכיר. היא לא מוותרת, עד שהיא כאילו...
עושים את מה שהיא רוצה.
אז זה כאילו לוחצת ונוחת, אני לא יודעת... אבל אל תגיד לה על זה כלום. אה, אני לא אגיד לה על זה כלום, עדיין.
אני רק אומר שאני מבין אותך, אבל אני מבין את זה.
אה,
אז...
דבר שלישי,
בסוף בסוף, בחישוב האחרון, לא התבטל שום תוכניות.
נכון.
נכון, אבל זה לא שהוא כאילו מוסר נעלם ל... לא יודע מה, אלא כאילו...
זאת אומרת, שהוא נעלם לך עד שלוש,
אבל ת'אפס עד שתיים ישר.
לא, אני קמתי ב-12 והייתי ש... לא משנה,
כאילו, זה לא שהייתי רק מוסר נפש בטלפונטון, גם את לא היית.
כן.
זה מזה יסוד.
אוקיי, אז כאילו,
מה שאני רוצה להגיד, זה דבר אמיתי עוד כדי לפתור.
וזה שבמוצאי שבת,
כשחשבת שהוא הולך להציל לפרוזים,
אבל לא עצבו על זה לגמרי לגמרי, נכון?
כן.
כאילו, ממש כאילו...
לגמרי לגמרי לא היית מוראה על זה.
כן.
אז אם הייתי אומר לך, תגמי,
אורלב להציל לך ניסויים,
אבל יהיה אולם מגעיל,
ולא יודע מה, שום דבר לא יהיה כמו שצריך,
ולא יעבירו את מי זה רוצה,
ולא יהיה סימן קלה,
ולא כלום.
או שהוא לא יציל לך ניסויים,
אז לא היה בכלל התנפקות פה על ההצלחות, נכון?
נכון.
אולי אבל יש רעיון מאוד חשוב.
אז כאילו,
לעומת העם, לא, אני לא מדבר רק על היום הזה או על האולם הספציפי או מה כל כך כזה.
יש פה תקופה
שיש כאן הרבה לחץ,
הרבה דברים שצריך לארגן, זה פרויקט בפני עצמו וזה תוך כדי החיים. כאילו, יש עבודה, ויש משמרות, ויש מצבא, ונוסע לחוץ לארץ, וכולם חיים בחיים הרגילים שלהם, גם אבא ואימא,
וזה,
וכל אחד יש לו מחשבות שלו, ואינטרסים שלו,
זה מתבקש שיהיה בעיות, נכון?
נכון.
הוא כאילו כמעט נדרש, וכאילו מכל האנשים בעולם,
לעף הנושא הזה הוא הכי חשוב.
אני מאוד מדי, אני לא יודעת.
יותר נוסער, יותר מאימא, יותר מכולם, נכון? את, בסופו של דבר,
המבקה הזאת של הילד הזה.
וברור שיהיו דברים מעצבניים.
אז אני חושב ששווה להתחבר לך,
שווה להתחבר למחשבה הזאת שאמרתי,
שבסוף
זה ממש לא משנה.
איפה יהיה החתונה?
מה יהיה הצבע של השמלה?
בסוף, הוא רוצה להקים בית
עם שער,
וזהו, ואם היה קורונה את גם היית עושה את זה, והיא מצטטת בחניון ולא היה אכפת לך בכלל.
נכון.
נכון? זה בכלל לא היה מפריע לך.
כן.
ואז אין, ברוך השם אין קורונה וגם אין מלחמה שאי אפשר להתחתן כאילו ברמה הזאת.
אני חושב שכדאי מאוד להתחבר כל פעם שאני מרגישה קצת להפץ בדברים האלה,
להתחבר למחשבה הזאת שאני אמרתי, שבסוף,
בסוף זה לא באמת משנה.
זה לא אומר שאת צריכה לבטל על משהו,
זה לא אומר שאת צריכה
שלא יהיה משהו שאת רוצה,
אבל כאילו,
זה לא שווה לך מריבות ובסות בשביל זה, כי את יודעת מה?
כמו שאת אומרת לי, אני לא אגיד לי במילה.
אבל בסופו של דבר,
נגיד אימא,
נגיד אם היא תצליח להכריח אותך ללכת לדבר הזה של מודיעין,
הלו,
ולהתחתן שמה,
אז כאילו היא תשיג מה שהיא רוצה, נכון?
כן.
אבל זה לא שווה לך.
נכון?
הלו.
כן.
סליחה.
אני לא שומע אותך מי ככה.
כן.
אין לך שליטה?
כן.
אני שומעת אותך.
נכון? זה לא שווה לך.
היא תנצח, אבל זה לא שווה לך.
כי את היא מבואסת,
ואני לא יודע מה, מישהו, כאילו, למה זה טוב, למה? מה יצא לה מזה?
כלום.
כן.
אז כאילו
אני מבין.
אין מה לעשות, חתנים פחות מתלהבים מכל הנושא הזה. כל החתנים.
אני חושב שדווקא שר באופן יחסי הוא יותר משתף פעולה.
ו...
התקופה הזאת היא מלחיצה.
וזה מרגש. זה מרגש. נורא. נורא נורא מרגש.
מה שעושה אותנו לרגישים, כאילו מרגש.
אז זה בהגדרה, מה שנמצא הופך אותנו לרגישים ומצעים.
אז להגיד לעצמך,
בסוף,
הנה אני עושה את מה שאני רוצה,
מה שהאחים יוצא חן בעיניי זה שאבא שלו אמר לי,
אז שמעת את זה הרי,
שהוא יודע שיעל מנהלת את העניינים, משהו כזה, נכון? יש לה מחברת או אני לא יודע מה, נכון?
הלו,
הלו.