אבא? התקשרת אליי?
כן,
מה איתך? מה קורה? עוד שנייה נגמר לי הבטריה, מה העניינים? לא, לא דחוף, סתם התקשרתי אליך בדרך למשמרת, נדבר.
אה, בסדר, אבל הגעת למשמרת, הכל טוב?
כן, כן. היה נחמד? מה, היה כיף?
כן.
לגמרי?
כן, אבל עכשיו ממש אין לי מצב רוח להיות פה.
למה? כי אין לך יותר מדי כיף?
לא, לא היה, יחסית לתמיד היה פחות כיף,
אבל... למה היה פחות כיף?
היה שמונה נגידים?
כן.
לא יודעת, סער לא, הוא היה מברס קצת.
ממה?
לא יודעת.
כאילו, סתם לא הספקנו כזה מה שרצינו וזה, אז הוא התבאס מזה, לא הבנתי כל כך למה.
הכל בסדר ביניכם?
כן,
אבל בסדר, הוא היה כזה יותר עצבני וזה, אז כאילו היה פחות כיף.
כמה? כמה?
אמרתי לך שמונה.
אה, כן? שמונה?
כן טוב, שמונה זה מעולה.
כן.
אז כאילו בגלל זה אין לך כוח למשמרת או בלי קשר? לא, בגלל שאני שונאת את המקום הזה.
נמאס לך ממנו כבר לגמרי?
נמאס לי לגמרי.
טוב, את גם עובד מאוד קשה, אז גם בגלל זה נמאס לך. את כאילו מהיום,
מהבוקר עוד, כאילו מתי קמת? נכון, אבל בלי קשר. אין לי כוח לשונאת,
אין לי כוח להיות פה כל הזמן.
צעקו או לאכול סתם? לא, כל אנשים מגלים אותי.
החולים?
כן.
אוהב לי הרגליים, ואני לא אוהבת לעבוד בלילה.
מתי קמת היום?
ב-19:30.
ברוטו הכי ראשון עד 19:30 מחר, לפחות.
נכון.
מה, את לא נורמלית, יליד.
אתמול הלכתי לישון ב-07:00 גם.
כן, אבל זה לא, את צעירה 24 שעות, מה, את רופא מתמחה?
טוב,
תקשיבי, מקסימום את יכולה להתפטר משם ודיי.
אני עוד מעט אעשה את זה.
בסדר, כי גם ככה, יש לך גם את הלימודים וגם את הזה,
וגם כאילו זוגיות, זה הכל לוקח כוחות.
נכון.
אז כאילו, ואת לא כזה צריכה את הכסף עכשיו, יש לך מלא כסף.
נו, גם לא אכפת לי לעבוד בעבודה אחרת.
נכון.
טוב, נדבר, אבל אני באמצע המשנה. טוב, אליו, אם תהיי עצובה נורא או משהו, תתקשרי איתו.
אוקיי, בסדר.
ביי.
ביי הבא.