תודה רבה, מה קורה?
מה העניינים?
בסדר.
אני לא מצליח להחליט אם את פספסת נוראית מזה או לא.
אם אני מה?
אם את לוקחת את זה קשה או לא.
כן, אני די לוקחת את זה קשה, אבל בסדר, לא נורא.
מה, מה, מה השתנה, כאילו?
היא בעצם חזרה על מה שהיא אמרה לך, אז לא?
לא, היא עוד הוסיפה דברים.
אמרה שיש לי בעיות נפשיות בגדול.
היא לא כתבה שאין לך בעיות נפשיות.
היא כתבה שיש לי בעיה מרכזית.
זה לא בעיה נפשית.
צפנית. אם הייתה לך בעיה נפשית, היא הייתה מגרשת אותך.
היא אומרת... צפנית ברמות. מה זה בעיה מרכזית?
בסדר, אני אהיה לא נחמדה כמוהם עכשיו, ארבעה חודשים עד שאני אעזוב וזהו, אבל...
עכשיו אני מבינה למה כל האנשים שם כל כך לא נחמדים, כי כשיש אנשים נחמדים הם קוצרים להם את זה בעיירות.
הבנתי.
אני חושב שמרכזית.
גמרא היא כללית. תודה.
אוקיי, סבבה. אז אני אהיה לא נחמדה כמוהם.
אני לא אגיד שלום לאנשים שנכנסים וכזה.
זהו, אז אני אעזוב עוד ארבעה חודשים.
אני חושב שכאילו,
קודם כל סבבה.
אני לא חושב שזה... אני חושב שזה כאילו...
תקשיב, היא אמורה לכתוב עליהן ביקורת, נכון?
לא, אני לא חושבת. היא לא כתבה על שום סטודנט כזאת ביקורת.
איך את יודעת?
כי סטודנטים אחרים אמרו לי איזו ביקורת היא כתבה עליהם.
מה למשל היא כתבה עליהם?
שקו החזר התלונן שאין לו עזרות מספיקות.
זהו.
אף אחד, היא לא כתבה שיש לה קופצנות לא מתאימה.
יעני, שהיא אומרת שלום לאנשים שנכנסים.
שהיא מחייכת.
עכשיו אני מבינה למה אף אחד שם לא מחייך.
פשוט אסור.
לא כתוב כאן.
לא כתוב כאן. קופצנות לא מתאימה. מה זה קופצנות לא מתאימה?
מה זה שטויות האלה?
את רוצה לתת ביקורת ולתת מספיק סעיפים? מה זה קופצנות לא מתאימה?
אני לא יודע, אני לא יודע מי בדיגמה. מה זה חוסר ארגון רגשות? מה זה עניינך?
אני עושה את העבודה טוב, אז תסתמי את הפה.
מה זה חוסר ארגון רגשות? לא כתוב.
היא כתבה על משהו שיש לי בעיה ברגשות, לא פחות. כן, יש לי רגשות לעומת כל הצוות החרא שלה.
מה היא רוצה? שאני אעשה דברים שאני לא יודעת לעשות? שאני אגיד שאני יודעת ויעשה?
זה מה שהיא רוצה?
היא כתבה שם כשאמרתי על זה משהו שאני לא יודעת לעשות.
נכון, אני יודעת מה זה.
אני לא יודעת לעשות אותו, אף אחד לא לימד אותי.
היא רוצה שאני אעשה דברים שאני לא יודעת לעשות?
כן, זה משפט מוזר.
כאילו, את אומרת שאת לא יודעת איך לעשות.
את לא יודעת איך לעשות, מה את רוצה?
לא, היא רוצה שאני אעשה, אפילו שאני לא יודעת איך לעשות.
כי לא אכפת להם מהמטופלים, לא אכפת להם מכלום. רק אכפת להם שאנשים יעשו את העבודה, זהו.
לא אכפת להם בכלל אם אני ארשום שהבדיקה אדם הזאת היא של מטופל אחר, כי אני לא יודעת לעשות.
לא אכפת להם.
אז תגיד, תקשיבי, היא רוצה, היא כתבה לך
שהיא אשמח לשבת איתך מתי שאני לא אכפת.
לא?
חבל שעוד כמה שבועות נראה אם יהיו שיפור.
לא, אני פה לעמוד על כל שאלה שיש.
אוקיי, בסדר.
אם אני רוצה לדבר על הנקודות, אז תשמח לשבת איתך מתי שונה.
אז כאילו...
רגע,
אז למה איך להתעני אותה? תגיד לי לה, בלי כעס, בלי, לא באנטרונציה של עכשיו.
לא, אני לא אשב איתך, כי אני אהיה עם חוסר ויסות רגשות.
עם קופצנות בלתי מותאמת.
כן, כן.
למה שלא תשמח לשבת איתך?
למשל, אם את לא ידעת לעשות משהו,
את אמורה לעשות את זה?
ככה תגידי לה.
בלי חוסר,
בלי להגיד מה זה קופצנות, בלי לדבר על רציניות כזאת, אז בעצם... אוקיי, מה עוד לשאול אותה?
מה זה? מה זה למען השם קופצנות שלו? מה זה? מה זה קופצנות שלא במקום?
מה זה אומר?
אתה מבינה, כאילו,
זה נשמע לי
המכתב הזה.
כאילו איזה אחות אף אמרה לה כאילו כתב אומרת "אני לא רוצה לעשות את זה" משהו.
תשמעי, ברור שהיא בסך הכול חוזרת על איזה מישהו שהיא אמרה לה, נכון? אני לא יודעת.
נכון?
נכון.
אז תשמעי, תשמעי, מה באמת אני שואל?
בלי לזכור, בלי עכשיו את כל השאלה הזו, אבל תהיי יותר כאילו רגועה.
מה יש לנו מה שאני אמורה לעשות? אנחנו עוסקים פה בחיי אדם.
אני לא יכול לעשות טעויות.
ממש בחיי אדם פשוט לא כמעט לא.
מה אתי אמורה לעשות כשאני לא יודעת מה לעשות?
אני הרי סטודנטית, אני לא יכול, נכון? אני פה לומד את תאפס.
מה אני אמורה לעשות?
כשאני לא יודעת לתת את העבודה הספציפית הזאת.
מנהל, כאילו,
ככה תשאלי אותה,
או מה את אומרת נותנת פקודות לאחרים של פחות או יותר גדולים?
פחות או יותר גדולים.
הם אמורים לקבל פקודות, לא?
לא.
אוקיי.
הם אמורים לקבל פקודות, לא?
אני טוען אותם.
נכון.
כאילו זה מה שפחות או יותר גדולים, נכון?
הם לא אמורים לקבל פקודות ואני לא נותנת לאף אחד פקודות.
זה לא נכון.
פעם אחת, נגיד, היה אסטרופ תקוע,
והיה צריך לעשות שתי אסטרופות באותו זמן, אז אמרתי לאחות, תעשה בפנים, אני אעשה בחוץ, למשל.
אז היא כבר הוסיפה לי גם כוחות עזר, שזה יישמע יפה בנוסח שלה.
היא עילגת ועולה חדשה ולא ידעת לדבר עברית.
מי זה האחות אחראית?
מי שכתבה לי סיכום לראש שלו.
לא.
כתוב "יש לאחות אחראית הרגשה שהיא לא יכולה לסרוך על הישראלים". כל פעם אחות אחראית אחרת.
אה, זה לא מישהי ספציפית כאילו?
לא.
היא רוסיה איתה עוד?
מה?
ההוצאה הזאת היא רוסיה?
לא.
תקשיבי, יעל.
יש לי פקרתי סבבית.
תראי לי איך נקראית.
יעל.
כן.
תקשיבי,
א' אנשים מקנאים בה.
בסדר? כל מיני אתיופים כאורים.
אז הם מקנאים.
כן, כזאת יפה ומוצלחת ויש כנתיה כזאתי ויש חממה כזאתי ב...
אז הם מתבוננים, המון אנשים.
ברור שזה מטומטם מתלונן. ברור שהם מתלוננים.
אבל אני לא מבינה למה אישה שמנהלת את המחלקה הכי גדולה בבית החולים אין לה מספיק שכל לא להעביר כל משפט שזה מטומטם או נור.
כי אחרי זה יגידו לה... אז יאללה.
מה?
כאילו אז אמרתי פעם אחת שאני לא יודעת נכון.
טוב אבל מה שאני מנסה להגיד לך,
אני מנסה להגיד לך, וכשהאנשים האלה נאמר כאילו מדברים שכאילו אחים לא היו מתלוננים כי הם לא מתלוננים.
עכשיו
אף אחד,
כשדיברנו אמרת מה הם בטח יפטרו אותי ביום ראשון וזה נכון? זה אחרת?
כן.
מצד.
הלוואי שיפטרו אותי, שתנו לי לעבור מחלקה אם הם כל כך לא רוצים אותי, הם לא נותנים לי. תקשיבי, תקשיבי. אני מוכנה לעבור את כל מחלקה אחרת בבית החולים ששם צוות פחות חרא. זה בדיוק מה שאני אומר לך.
הם היו כזה, מה שכתוב פה,
אני יודע שאת לא רואה את זה על כך, אני אומר לך את זה,
זה לא ביקורת חריפה.
ואף אחד לא חושב אפילו לפטר אותי.
אין את המחשבה הזו בין.
כל אחד עושה כסתר.
אחד איזה מישהו אמרת לה מה לעשות והיא כזה,
אורי,
סטודנטית
והיא ה-fuck in luck וזה, היא חשה את עצמה.
אז מה היא תעצר אף?
אז היא מתלמדת עליה.
היא הלכת לרושך.
אז רושך, מה היא תעצר?
אז היא כזה אומרת לך, אמרו לי כאפה.
טוב, אמה, אני צריכה ללכת למשמרת.
אז לכי למשמרת, מותק, תקשיבי לי, תקשיבי לאבא.
תנשמי עמוק.
אין פה כלום, כלום.
תקשיבי למה שאני אומר לך. אין פה כלום ממה שהשתנה, ממה שהיה כבר שנה.
כלום.
סתם הלכתה את אותו דבריו
למה שהיא אמרה.
נכון?
זה בשם ניסוחים כאילו...