ראית איזה חדשות מתניבות?
כן, מה, עכשיו את מגלה?
לא ראיתי את זה.
אה, כי לא הסתכלת בקו החרדי.
נכון, ועכשיו פתאום אני קוראת את הקו החרדי.
אה, זה היה מזמן, זה כבר חדשות ישנות.
איזה חכמים אנחנו, וואו. נכון.
יהודים ורמות.
כן.
איך הצלחנו?
הוא מתפוצץ להם את הביטל הזה.
וואי,
איזה גאוני, אבל בקושי מתו.
לא משנה, כאילו,
עדיין מגניבות.
מגניבות.
יאללה, בוש, אני הולכת לישון. יאללה, טוב, נסיכית, I love you, אני שמח שאתה מת.
אני לא דואג. אני לא, אני לא, אני לא.
תקשיבי,
אני לא בגיד.
תקשיבי, כל מה שמדאיג אותי
זה כאילו...
לא אפשר לזה, נראה?
כן.
זה כאילו בעוד 20 שנה.
אבל הוא נשמע ממש מקסים.
ממש.
מה?
הוא חמוד.
ומגיע לך פעם לצאת עם איזה מישהו שאני אביא לך שוקולד, זאת מבינה?
כן.
ולא...
כן.
תקשיבי, יש לך בעיה באמת.
אני אמרתי לך את זה בכל מיני צורות במשך הזמן, שבעיה באמת.
כי את כאילו...
את גם רוצה מישהו טוב,
וצדיק, ויהודי, ו...
אני כן,
אני לא יודע, אני לא מבין למה, אבל פשוט...
פשוט אין. את מבינה מה אני מתכוון?
אני, כן.
אז אולי זה הוא, אולי, אני לא יודעת.
אולי.
אילה אבינה, סליחה, אל תדאגי ממני.
ממני אל תדאגי, טוב?
טוב.
תשלחי חמודה.
אני רואה ששמחתי כשהבאת את השוקולדים האלה.
ביי, ניס.
ביי, בשביל הילדת אם תזכור חזק את הסיפור.