כן, יליד.
אתה עסוק?
מה יש?
כלום. אתה עסוק?
לא.
אני פשוט בחרדות.
ממה?
לא ידעתי. איזה קטע.
כאילו, גם אני.
למה?
אני לא יודע.
ואני בדיוק חשבתי עלייך.
וואי, זה ממש מטורף.
למה אתה בחרדות?
לא, לא. אני לא יודע. אני פתאום מרגיש בחרדות. ואף פעם בחיים לא סבלתי מחרדה.
ואמרתי, יו"ר, זה בטח מה שיעל מרגישה כל הזמן.
איזה קטע.
ממה את בחרדה, מאמית?
לא, אני מבין.
מה? מה? אני לא מבין את הבכי.
מההתנסות.
מה? מההתנסות?
כן. למה את בחרדה מזה?
כי אני לא, אין לה מספיק זמן להספיק את כל המשמרות עד המחנה.
וגם המחרד שלי לא מרצה לי להשלים משמרות.
היא לא מרשה לך מה?
להשלים משמרות עם מרצים אחרים.
הצברת לה את העניין?
כן, ולא אכפת לה.
למה לא, למה היא לא אכפת לה?
כי אם אין אדם רע.
כמה היו חסר לך?
שתיים.
וכמה זמן זה המחנה?
עד סוף, זה לא משנה, היא לא בסדר. היא הייתה צריכה לתת לנו יותר משמרות מלפני.
אני מבין.
רבת איתה?
לא, אבל אני רוצה לריב איתה.
הבנתי.
תקשיבי, אל, אני עוד חמש דקות בבית, והרבה יותר קל לדבר, אז טוב?
אוקיי.
ביי, חומד.
ביי.