כן, אמבו, שאני לא יודעת מה לעשות.
לא, לא אמרתי שזה לא יפה, לא אכפת לך מהם. פשוט שאנחנו סתם ממש רוצים שתהיי איתנו, אבל...
אבל אם את לא יכולה, אז את לא יכולה, כאילו...
לא יודע.
אני לא יודעת, מה דעתך?
אני לא יודע, מה ההתלבטות?
שיש לי מבחן השבוע.
כן.
ולשוח ולחזור ב-21:00 זה דבר אחד, או שמונה בערב.
ולקפוץ רגע לסטויימאל, שאתה מושבת מהרופא, זה דבר אחר.
אני יכול להגיד לך ככה, אני יודע שגלעד צריך להיות פה, אתה צריך להיות פה ב-21:00, נכון?
אני לא צריך.
אה, אוקיי.
כאילו לי בראש היה שאנחנו צריכים להיות פה ב-7, כי גלעד אמר שהוא, היה לי איזה חוסר הבנה איתו.
יש לך משהו ב-7, נכון?
מה יש לך ב-7?
טוב, בקיצור, אז היא בסדר, אוקיי.
אז עוד לא עכשיו.
מה?
וואי, תקציבי.
אני לא אמרת.
לא, לא, יעל, את לא צריכה לבוא.
סתם, רוצים להשתבואי, אבל אם את לא יכולה, את לא יכולה, זה לא...
אני לא יכולה, פשוט אני לא יכולה הכול. אני לא יכולה גם לעבוד וגם להצליח במבחנים וגם לחגג את פורים כמו שצריך, וגם וגם וגם.
אז הפריצתי, לא יצליח לבוא את זה, אבל אני לא יודעת עכשיו.
טוב, בסדר, אני לא, לא, אני סתם, כאילו,
רציתי להשתדל, שאנחנו רוצים שתבואי, אבל את לא יכולה. את לא, זה כאילו, באמת, באמת,
כמו שאת אומרת,
את לא יכולה הכול, את לא יכולה הכול, הם מה לעשות.
הם מה לעשות, זה לא החלטה שלה.
אני גם ממש מתביישת מנתנל וממיכל.
לא, לא, להם לא.
זה לא משנה.
אני מניחה שזה כן, אבל בסדר.
בסדר, אבל גם מה לעשות?
להם אין מבחן והם לא עובדים במיון.
נכון.
זהו.
אני הולכת לסטולמן.
הכי טוב.
אמא כבר ירדה?
כן, תגידו להם שאני ממש מצטערת.
טוב, נמסור להם.
גם לך תמסור.
גם למי?
לך.
אוקיי, אני מוסר לי, ואני מוסר גם לגלעד.
אתה כועס עליי?
לא, בכלל לא.
יופי.
יאללה, ביי.
ביי, חומד.