איך את היום?
יותר טוב.
יופי.
ומה עם המשחק?
כתבתי לך, לא ראית?
לא.
כתבתי לך בדיוק עכשיו הודעה שכל היום לא נפסלתי עדיין?
כן. בגלל שסרגתי, כאילו, כל זמן שרציתי להתלוסר עוד, וזה עזר לי?
יופי.
אבל עכשיו, כאילו, נגמר הלימודים ואני כבר לא מקשיבה למורה.
כאילו, אני לומדת לבוחן שיש מחר, וכאילו,
אני משתמשת בעיניים שלי בשביל לקרוא את הסיכום.
אז אני לא יכולה לסרוג, כאילו.
אוקיי.
ואז הידיים שלי כל הזמן הולכות לשיער, ואני מבחינת עכשיו שאני אפסל.
אז כתבתי לך, אם יש לך רעיון למה שאני יכולה לעשות עם הידיים בלי להסתכל.
כבר התפסלת?
לא.
אוקיי.
קודם כל, אז מעולה. אז היה יום מעולה עד עכשיו.
לא, כי אם לא התפסלתי עכשיו, כי קניתי קפה, אז אני מחזיקה אותו בשתי הידיים שלי.
בדיוק. דברים כאלה הלכתי להגיד.
אני אגיד לך מה.
נכון, יש כאלה אנשים,
אני אפילו חושב בקול, יש אנשים שכשהם קוראים משהו,
לא משנה מה,
אז הם כזה מחזיקים סרגל כזה,
את יודעת?
זה כזה מכוונים על שורה-שורה?
אה, אוקיי.
את יודע על מה אני מדבר?
כן.
שנייה, השירה משגעת אותי, אני לא יודע מה היא רוצה, טוב? שנייה, אני חוזר אלייך.
ביי. טוב?