לא.
אבא?
כן, פייפה.
תקשיב, בסוף החלטתי שלא, אז נשארתי בירושלים. לא, לא, לא, לא, אני רוצה לתת לוי.
לא, לא קשור, אני לא עליתי כבר, האוטובוס כבר נסע.
אני לא יכולה לנהוג, אני עייפה מדי.
לא, לא, יעל, אני עכשיו עצוב נורא.
למה? לא בגללך? גם אם היית אומר לי שיש לי אוטו משלי, לא הייתי חוזרת עכשיו הביתה. יעל, אני לא סתם אומר לך שזה בסדר. אם זה לא בסדר, אני אומר לך, את יודעת. אני לא כזה... לא, לא בגללך.
אני מרגישה שאני עייפה מדי, ואני לא מסוגלת לנהוג.
אבל מה תעשי?
אני אשאר עכשיו, אני אעשה את ה... יש לי לימודים שאני צריכה לעשות. אני אעשה את הלימודים, אני אלך לשם באוטובוס.
כן. זהו, ואם יהיה לך כוח בחזור לאסוף אותי, אני אשמח, ואם לא, אז
אני פשוט כאילו אצא יחסית מוקדם, ובסדר. או שאני לא אהיה בכל האירוסים של אביגיל, כאילו.
לא ידעת, אין לי כוח עכשיו, אני אחזור עכשיו, אני עכשיו לא מסוגלת לנהוג.
אחרי נסיעה באוטובוס, במיליון פקקים עכשיו, וכנפי נשאנים,
אני אגיע ואני צ'אס, ואני לא מסוגלת לנהוג לך.
אז אימא רוצה שאני אאסוף אותך, אז מתי?
אה... לא, מסכן, אל תמו לא אסוף אותי. אני לא שומע אותך, לא יודע, לפעמים פתאום אין לך פיצה כזה.
אני לאט-שמע לא אצלך.
לא, לא, פשוט חשבתי שאם כבר במילא יש נסיעה,
או הוא חזור עובר לרק,
אז את תפסו את הגבול לאסוף אותי, אבל כאילו...
אני אסתדר גם בלי.
טוב, אני ממש לא שומע. אז בקיצור, טוב, בסדר, מה, לא, מה שאת רוצה.
תגידי מה שאת רוצה, וזהו, טוב? כאילו, מה שבא לך.
אני, מבחינתי, את יכולה לקחת לי את האוטו ברבע לשש, אין בעיות.
תגידי, אני לא אחזור.
כאילו, אני לא חושבת שאני אקח לי שאתה לא אחזור. יעל, את באיזה שהוא רמקול או משהו כזה?
עכשיו בגלל
קח קטן קול כדי שאתה תצליח לשמור אותי. אולי אני מתקשר אחת ועד דקה, אולי אני במקום בלתי קריטה.
טוב, ביי.
ביי.