מה?
יעלית?
מה?
יואב מספר לי שהיית מסכנה מאוד.
הלו.
תבואו אותך.
אני לא שומע אותך.
מה להגיד?
מה?
מה להגיד?
מה?
מה להגיד?
להגיד למי?
למה?
למה את צריכה להגיד לי משהו?
תגידי לי מה את חושבת.
אני אגיד לך, לא נכון, אז תביא לי סקר.
אני לא יודעת מה אתה רוצה.
יעל, יעל, יעל, יעל. קודם כל, לא הבנתי מה ההסברות. קודם כל,
על מה את בוכה?
את בוכה להגיד לי על מה את בוכה?
למה את בוכה? מה קרה?
יעל, יעל.
אפשר עוד מה להגיד לי? תגידי לי, ממה את בוכה?
למה את בוכה?
את לא יודעת?
למה את בוכה?
יעלית.
אני אגיד לך ללימוד איתך.
מה? מה?
אני אגיד לך ללימוד איתך.
כי מה?
אין לי כל דברים איתך.
בסדר, אני לא רב איתך. למה את בוכה? אתה גן, אתה גן.
עכשיו אני רב איתך?
יעל, עכשיו אני רב איתך?
לא,
אני לא אגיד לי מה זה שר אצלי, אתה תתאר איתי עוד פעם.
לא הבנתי.
אני רב איתך?
כן.
עכשיו, עכשיו אני רב איתך?
לא.
אז למה את בוכה?
מי מקודם?
מקודם מה?
כן, מה מקודם?
אתה יודע מה קרה. אין לי מושג.
אין לי מושג.
אני נשבע. די, אבל אין לי קונגרס ו... אבל אני לא יודע מה היה. אל תגיד, אז אל תגיד. בסדר, את לא צריכה לדבר על זה.
אבל אל תגיד לי שאני יודע מה קרה. אין לי מושג קלוץ מה קרה.
אין לי קונגרס, לא למה... לא, אל תגזירי, אז אל תגזירי.
אני שואל אותך, ממה את בוכה?
אני לא יודעת, אני לא יודעת... את לא יודעת?
לא יודעת.
אני לא שומע, את יודעת או לא יודעת?
לא יודעת.
אז אולי לא תבכי, אם את לא יודעת על מה את בוכה.
טוב, אני לא אבכה.
טוב.
ואני גם לא הולך לומר עצמי.
מה?
ואני גם לא הולך לומר עצמי.
זה מה שעשיתי לך? שאמרתי לך שאני מתפלל שאת מרחמת על עצמי?
כן.
אני רוצה לדבר אחרת, להגיד לי. מה? מה?
אני רוצה לדבר אחרת, להגיד לי. זה הדבר הכי...
רע זה רע, להגיד לי.
למה?
למה זה כזה רע?
פעם רע?
אז אני מצטער שאמרתי לך את זה.
אמרתי לך שזה לא מתאים לך.
לא אמרתי אל תירך מייד.
אמרתי שאני אתפלא עלייך ושזה לא מתאים לך.
כי את ישבת שם ובכית כאילו קרה איזשהו אסון,
כשתכל'ס לא קרה כלום, כלום לא קרה.
שום דבר.
מה?
מה את אומרת?
אני לא אומרת כלום, אין לי מקום,
אבל יעל, יעל, יעל,
כאילו,
מה כולנו, יואב ואימא,
כולנו היסטריים ואני ושירה,
כולנו היסטריים לחוצים,
אנחנו לא מבינים מה קרה לך.
אני לא מבין מה קרה לך, אני לא מבין.
ואת לא מוכנה, את לא מוכנה לדבר.
מה?
כי אתה לא מבין, אתה לא מבין.
אז מה אם אני לא מבין? אז מה?
לא.
אם אני מנסה להסביר לך משהו שאתה לא מבין ונגמר בזה שאתה יוצא מהבית ומעניק אותי, לא תחזור עד הבוקר, את לא אכנת, לא אכנת.
את רוצה לצאת מהבית ולהניק אותי.
אבל אני לא רוצה להעניש אותך.
אני לא רציתי להזמין אותך משרה עוד איומים שאמרת לי. לא, לפני זה.
עוד הרבה לפני זה.
נכון.
כי אתה לא מבין.
כי אתה לא מבין. אני מבין, אוקיי, אז אני לא, אבל את רצית להעניש אותי, נכון?
לא, אני לא.
אני רציתי שיעזור אותי.
הבנתי.
הבנתי. ואתה לא מוכן, אתה לא מוכן,
אתה לא מבין. אני לא מוכן, נכון, נכון. נכון, נכון, נכון. אני לא, אני לא מוכן. אני לא מוכן, נכון.
לא ציפיתי לזה.
לא עלה בדעתי, לא הבנתי מה קורה.
אני עדיין אוהב עם מה קרה.
ולא, אני לא מוכן שתצאי החוצה כשאת חצי בוכה שלפני רגע את ישבת ואת בכית כאילו אני לא יודע מה קרה לך.
היי, היי, היי.
מה?
אני לא מבין מה את אומרת, אני לא שומע.
כשאני לא מבין מה קרה לך,
אני לא מבין מה קורה,
את פתאום, פתאום!
את, את כתבת לי!
תראה, אבא, זו תרופה פסיכיאטית, את כתבת לי, נכון?
עכשיו, מה? מה רציתי שאני אעשה?
להתעלם?
מה הייתי יכול לעשות? להתעלם ממך?
את הילדה שלי.
להגיד,
לא משנה, אז היא כתבה, מה אכפת לי?
אני עוד צריכתי לתלם ממנו, אז תבואו לפלוח עליי. אני לא צריכתי עלייך, אמרתי, אני מתפלא עלייך. אתה כן, אתה כן, מה צריכה לתת לי? מה, מה, מה, מה, מה, מה, מה צריכה לתת לי?
מה צריכה לתת לי?
תגידי, מה צריכה לתת לי?
לא זוכרת.
גם אני לא זוכר.
מי ישר צריכה לתת לי?
אז זה לא קרה.
מה?
אז זה לא קרה. תעזוב אותי.
יעל,
את עוד פעם עושה את זה.
נכון, אתה לא נותן לי ברירה.
אני לא נותן לך ברירה?
את לא אומרת לי ברירה.
את אומרת "צרחת עליי" זה נור מגוחך, למה שאני בכלל, למה שאני, אני כזה מפלה?
למה שאני אצטרח עלייך שלא עשית כלום?
אני לא זוכר שצרחתי עלייך.
אין שום סיבה שאני אצטרח עלייך.
מה פתאום שאני אצטרח עלייך?
עכשיו, את לא אומרת מה צרחתי עלייך.
אז מה זאת אומרת? מה זאת אומרת?
מה אני אומרת? אבל עכשיו אתה לא?
מה אני אומרת? גם עכשיו אתה לא?
מה?
גם עכשיו אתה לא? גם עכשיו אני לא צורח עלייך. אתה כן.
ואם זה לא מתאים לך אז תראי, אני לא יכולה. אוקיי, אוקיי. אז ככה צורחתי עלייך?
כן. אוקיי. זה היה אכזרי.
זה היה אכזרי.
גם עכשיו זה אכזרי?
לא, כי עכשיו אני לא ברוכה.
הבנתי.
אבל ככה, כמו שעכשיו אני צורח עלייך, ככה צורחתי עלייך, כן?
כמו שהיא לפני דקה, כן.
כמו שהיא לפני דקה, ככה צורחתי עלייך, נכון?
כן.
אוקיי.
עכשיו, יאללה,
ככה אני מדבר,
אני לא צרחתי עלייך מבחינתי. בסדר, וככה אני מבינה את זה.
אני מבין, בסדר.
אז לא בסדר, אז אני לא יודעת מה להגיד לך.
אז לא צריך להגיד לי כלום.
אני אומר,
אני לא צרחתי עלייך, ומובן שהתכוונתי לצרוח עלייך,
אלא כמו שאני מדבר עכשיו בדיוק,
אבל בדיוק,
גם עכשיו אני מבחינתי לא צורח עלייך.
אז אם היה חוסר הבנה שחשב שאני צורח עלייך,
אז קרה.
אז היה חוסר הבנה, אני חושב שאני צורח עלייך.
אז ביקשתי שתעזוב אותי, כי אני מבינה שזה חוסר הבנה.
ביקשתי שתעזוב אותי, זה כל מה שביקשתי.
ואתה לא נכון, אתה לא מסכים, אתה לא מסכים, אתה לא מסכים, אתה ואתה מבין, זה ככה, גם אם אתה לא מסכים,
ככה, כדי שתרגיש שעשית משהו, יפה, אז תודה שעשית,
ולא השארת אותי לזכות לבד, זה מאוד עזר לי.
אני מבין.
אז נכון,
זו הייתה טעות שלי, הייתי צריך להשאיר אותך לזכות לבד.
אבל אני לא חושב שאפשר לרקש מאבא שאוהב את הבת שלו,
להשאיר אותו לזכות אותה לזכות לבד.
אני לא מאמין לך שאת היית משאירה אותי לזכות לבד.
לא מאמינת.
או עוד אימא, או מישהו.
אם היית רואה אותי יושב ובוכה...
אז האלטרנטיבה היא לצרוח לי שאתה תעזוב את הבית.
לא, אני לא צריך להרגיש שעשית משהו.
לא, לא, לא, הרבה לפני זה את בכית.
ואני, את אמרת לי, האלטרנטיבה שלך היה שאתה תרכזי את הבית.
לא שלי. אני לא רציתי להמשיך בשיחה הזאת, כי הרגשתי שאני מרגישה שצרוחים עליי, ולא מתאים לי להתמודד עם ההרגשה הזאת.
אז מה, אז עוד מעלתך לא רק שפה.
אז כן, אז עוד מעלתי.
כן, אז עוד מעלתי.
אני עוד מעלת.
אני אחליטה אם אני אדבר עם מילה ומאה ומאה ומאה ומאה ומאה ומאה ומאה ומאה ומאה ומאה ומאה ומאה. אז תגידי לי, אז תגידי לי, אז תגידי לי, אבא, אני לא רוצה לדבר איתך וקרא למה ישראל?
אני אמרתי אם אני לא רוצה לעזור אותי.
אני מקרתי.
לא הבנתי.
אני לא שומע.
זה לא נתן. זה לא נתן. זה לא נתן. זה לא נתן. זה לא פעם בכלל מקרתי.
תגידי, את מוכן להפגיע לזכות יאהה?
בבקשה, אמרת שאת מספיקה לזכות.
אני פשוט לא בגלל שאיכפתי שאתה ברוכה. אכפתי, אבל זו לא הנקודה.
אני לא מבין את המילים שאת אומרת.
ולא, אני לא צורח עלייך עכשיו.
אני בכלל לא צורח עלייך עכשיו. אני פשוט לא מבין מה את אומרת.
אתה לא מבין. אתה לא מבין. אתה לא מבין. אתה לא מבין. אתה לא מבין. אתה לא מבין.
אתה לא מבין.
אז מה? אז אני לא מבין.
אז מה?
אז אני לא מבין. אז מה?
אני כן מבין שאת ישבת שמה ובכית כאילו העולם הלך להסתיים.
ופתאום קם והלכת
ואת עוזבת את הבית.
זה מה שאני מבין.
ואני אמור, פשוט מתעלם, אתה צריך לעזוב את הבית ואת הבית. זהו.
הילדה שלי מפורקת, בוכה כאילו היא חולת נפש, כי היא השתכנעה שהיא חולת נפש, לא פחות.
לך תדע מה היא תעשה, כי היא משוכנעת שהיא חולת נפש.
בגללי!
כי אני השתה אישתי,
התעקשתי יקרות על הרופא.
והיא קמה ועוזבת את הבית.
ואני אמור, פשוט אוקיי, זהו.
אני לא מבין, אז אני אמור, זהו.
כי זה הכל באשמתי.
כי אמרתי לה, בואי נלך לרופא שאולי אני יכול לעזור לך.
אז לא, אני לא יכול, אני מצטער יאללה.
אני לא יכול להתעלם מזה, אני לא יכול.
סורי.
אולי אני אבא לא טוב בגלל זה,
אבל אני לא יכול, אני לא יכול להגיד לך.
אוקיי, לא לא.
לכי!
תלוי ברחוב, מפורקת.
אני אפילו לא יודע על מה את מפורקת.
ואת יודעת בדיוק כמוני, שאת לא היית נותנת לי או לשירה או למישהו במצב כזה.
לצאת מהבית.
אני רציתי לצאת מהבית אחרי שהתחלת להתאכזב ממני עוד שאני מרחמת על עצמי.
נכון! אני רציתי שתעזב אותי, כי אתה לא הזמנת את המסר.
אתה לא הזמנת, ואני מבקש שתעזב אותי.
אתה יותר מזה עשית לי רע, אז אני רציתי ללכת.
אתה עשית לי ממש רע? אוקיי, אז תסליח לי, לא הולכים במצב כזה.
מה לעשות?
לא הולכים במצב כזה.
שאת בוכה כי אולי... אז לא אומרים דבר כזה במצב כזה לבן אדם. אולי!
אולי אני חושב שכן, אבל אולי... אני חושבת שלא,
ואני חושבת שלא, אבל אני לא רוצה להגיד אותך, זה נרציתי ללכת, כי אתה לא זמנת.
לא, לא הספיק שאני מצליחה, תעזוב אותי. בבקשה, תעזוב אותי. אתה יודעת, את אומרת לי דברים שגם עושים לי רע. אין לי כוחות נפש, אין לי כוחות נפש! לא, לא, לי גם אין כוחות נפש. אני רוצה לעזוב אותי בית.