זהו!
היי אבא, אתה מסכים לדבר איתי?
איפה ראבי?
אני בקטלה ואני מפחדת קצת.
טוב, אז אני אדבר איתך.
מה העניינים האלה?
בסדר.
נפס לאנטיביוטיקה?
כן, כאשר האנטיביוטיקה הורגת אותי.
מה, מה?
האנטיביוטיקה הזאת עושה לי פשוט רע.
כן?
כן, מזה נראה לי קווירי בטן נרמש.
נראה לך, כן?
כן, כי נהיה לי עצירות כבר כל הערב.
באמת?
כן.
לא, היא מזכנה.
נפתח דוגונים.
זה הגיוני שזה מזה, נכון?
מה?
זה הגיוני שזה מזה.
לא, הייתי מנוחה שזה כבר היה אמור לקרות, כי זה היה נראה לי.
לא, גמר לי בחילות, ובחיים אלה בחילות.
בטוח, ומזה אני בחיים לא מרגישה ככה.
אני נפתח דוגונים.
זהו, מאמין?
טוב.
איפה את עכשיו?
באמצע ככה.
אבל מה אני עושה? אני מרגישה עדיין ממש רע.
כן, מרגישה ממש רע, אדוני?
כן.
בבטן או באופן כללי?
בבטן.
אני חייבת כאילו לשירותים, והרי יכולה לעשות.
באמת?
כבר מאתמול.
בסדר, בשביל מה? למה? כי היא אוסרת.
כי לקח לי זמן להבין מה עובר עליי.
הבנתי.
אז אני אביא לך ויטמינוסי.
אוקיי.
ויכול להיות שיש לי עוד משהו שתראה איזה עוד טוב.
טוב. אני מבקש לדבר איפה ואיזה מספר אבינגים?
אני עכשיו כזה בתשע.
ופה?
אני בתשע, אבל אני כבר מפחדת.
סתם פחדתי מקודם,
עם אלפים שהסתכלו עליי, אז זה פחדתי.
יאללה, ביי. אני עולה למעלה, אני אבקש לך.
טוב, ביי.
תודה רבה.