מה הפעם? כן, עדיין אין לך תשובה, עדיין זה די נורא שפק.
פתח יהיה היום באיזה שתיים בלילה.
טוב, אז מה המציעה שנעשה בקיצור?
תקשיב,
אמא לא תוכל לקחת אותי גם מחר.
למה? כי הולך להיות מחר סוער,
ברמת שלג.
אמא לא תהיה לזוס על הגוש ככה.
אבל אני חושבת ש... דבר ראשון, הכל פה הפוך לי גם, כאילו.
זה גם סיפור בשבילי לחזור הערב, וכאילו,
אני לא יודעת, אולי יש לי איזה בעיה או משהו, אבל ממש קשה לי ללכת, כאילו,
מפה בלי לקחת את הדברים, כאילו, מהגזמות, אני לא יודעת, כאילו,
כמו שאני ממש צריכה לסדר את הבית, אני הולך לישון, אז אני צריכה גם לסדר פה לפני שאני הולכת,
כי אני גם לא יודעת לכמה זמן... מחר, סתם שתדמי, מחר לא יהיה פה.
מחר אמור להיות מעלה אחת.
אם ירצה לזה, מחר.
מחר הוא הולך להיות 77 אחוז משקעים,
בין 16 ל-1 מעלות.
רגע, אני מסתכל.
וזה ירושלים, הוא נותן לי כאילו ירושלים, הוא נותן לי בלי לקצינים.
שנייה, שיהיה בצקט, אני שומעת את שירי, כי היא אחראית על הבריאות קורונה, נעשתה לי הקלטה.
עכשיו היא אמרה לי שמי מחר בבוקר עלו לארץ פורים.
ורוזלב.
לא, מחר יהיה בירושלים יום שמש.
יום שמש? לא.
מה זה יהיה?
מחר יום שלישי.
כן, יהיה יום שמש. יהיה קר,
אבל... יש לי כתוב פה יום ג', 77 אחוז משקעים.
טוב, לי כתוב ביום שלישי, 7 אחוז משקעים. בוא, לא באתי לפצל את השלג.
תשמעי, אילנה, תקשיבי, אני, לא אכפת לי אם סוער.
אז כאילו,
אני, לא אכפת לי גם מחר לבוא, אם לא משנה איך יישאר שם בלילה.
אז אה... אז אה...
אז מחר אני אבוא, מה בגדימה.
עכשיו אמרה, או ש...
או שהיום בלילה מאוחר, אז אני אעשה את זה בטורמי.
רגע, את עוברת לי לאוטו? שנייה. מה אמרת?
אני מפחדת שיהיה ארץ פורים.
זה כתוב.
אבל זה לא משנה היום או מחר מהבחינה הזאת.
אבל זה הקטע שזה מה שמישה אחראית, איך שלום אמרה לי.
אמרה לי שזה כן משנה.
כן, אני מקליטה, אני לא רוצה לשמוע מה היה מראש. אז אני אבוא לקח אותך, אבל אני צריכה, דעת. הנה, אם אני מנסה להתקשר אליי.
שנייה.
לאו.
כן.
לא, היא לא תפתור אותי, היא נתקעה.
טוב, בקיצור, מה שאת אומרת, אני נפרדה, אבל לבוא לקחת אותך או לא?
לא יודעת.
טוב, אני אבוא לגרוש אם תרצי לעבוד תמיד, טוב?
שנייה, אני עוד יותר מתקשר אליך, ביי.