תינוקת של מדרשות!
סבבה מה העניינים חייך?
אחלה
אני חושב שמה שאמרת היה הכי חכם
מה?
אני לא שומעת אותך
אני חושב שמה שאמרת
היה הכי חכם
כן
זהו זהו עד כמה אמרנו אחרי החגים תראי מה
לא ייתנו לך חודש, כן ייתנו לך חודש, לא יודע מה, לא משנה, אי אפשר כך.
אז להגיד לזאתי של שמה שאני לא בא כי אני לא רוצה לצאת לו בסדר מולם.
את לא רוצה מה?
אני לא רוצה לצאת לו בסדר מולם.
את לא רוצה לתת לה?
לצאת לו בסדר מולם.
כן,
אז אני מציע שקודם תדברי עם אורית, אני מציע
שקודם תדברי עם אורית, תגידי לעצמי
זה לא מתאים לי השלווה הזה, חשבתי על זה הרבה, זה לא מתאים לי,
אני מאמינה שיבוא משהו בזמזם,
ולכן אני הולכת להודיע לדברית לשלווה
לוותר על זה.
מה תעשי?
ככה תצאי בסדר עם כולם,
וגם אמרו, אם לא תצאי בסדר, אז לא תצאי בסדר, כאילו די,
אתה לא יכול כל היום
מה שיגעונו של כולם.
אפשר
להיות פה ואחרי זה ללכת לשלוח תלומים, אם כל כך ירצה עדיין.
גם אפשרות, הכל אפשרות, לא צריך לדאוג עכשיו למה יהיה בעוד חודש.
ועוד חודש, זה יהיה עוד חודש, אז נראה.
אולי מחר ישלחו את כולנו הביתה.
כל יום היו לי לשלוח את כולנו הביתה.
מה, מה?
כל יום היו לי לשלוח את כולנו הביתה גם, נמיד. למה, בגלל כל ענייני הקורונה?
כן, סגרו לנו את מטרשת לינדלבאום.
ישלחו אותך, אז מה, אז מה?
כל יום, אז אני לא יכולה לדעת, כי זה כבר אמור. את לא יכולה לדעת, אף אחד לא יכול לדעת.
תפריך לי טוב שאת יכולה, וזהו.
אי אפשר שהכל ייפול עלייך, את מבינה?
בסופו של דבר הם אמרו לך שתסי לאמריקה.
אחרי זה הם אמרו לך שתסי לשווייץ.
אחרי זה הם אמרו לך שתקחי חודש למדרשה.
כן. את מבינה? בסופו של דבר הם עשו את כל הדברים האלה.
זה לא יכול להיות שהכל אחריותך, הכל אחריותך.
אז מה?
תראי,
מקסימום,
אני לא יודע, מקסימום תהיי במדרשה ובעוד חודש לא תביאי את זה?
הרי זה הסיכון שלך, נכון? ולא תמצאי תקן, נכון?
כן.
אז לא, אז לא תמצאי תקן. אני אמצא תקן.
בדיוק. אני אגיד לך,
אם אני אחליט שאני לא רוצה להיות פה,
מה הנקודה שכל כך בעייתית?
שאני גם רוצה מדרשה.
פשוט
כאילו אני רוצה לעשות את השם השירות,
אבל זה כאילו
זו הקרבה ששווה רק לדברים מושלמים.
רק בשביל דבר מושלם אני מחווה לבטל במדרשה.
אני מבין.
ברגע שאני אחליט שאם אני לא רוצה למדרשה,
אז יהיה לי הרבה יותר קל למצוא שירות, כי אני לא יכולה לבטל במדרשה. אז תמצאי תקן, ואם יהיה צריך שנה הבאה להוסיף ימים,
אז תוסיפי ימים. מה קרה? לא קרה כלום.
נכון. במקרה הגרוע, תוסיפי כמה ימים, אז תהיי חודש בזמזם, לא יקרה שום דבר.
נכון. את מבינה? אז היא לא צריכה לדאוג כל כך הרבה, והיא לא צריכה
לשגע, לתת לך שכל.
די, עכשיו את באי במדרשה,
תהיי שם במדרשה, כי זה מה שאת רוצה כרגע לעשות, ולפחות לבדוק עד החגים.
תגידי ותבדקי עד החגים.
היא לא רוצה לשתף פעולה, אז מכוער מצידה, אבל בסדר,
אז היא לא רוצה,
אין מה לעשות, אנחנו לא יכולים להרוג אותה.
אני לא צריכים לשבת ולדאוג כל הזמן שאולי בעוד חודש איזה תעריך יעשית ככה או איזה תעריך יעשית ככה.
אין מה לעשות.
כל ההחלטות שלנו, יעל, בחיים, לא רק עכשיו,
הן 50-50. אנחנו בסופו של דבר לא יודעים מה ההשלכות
הארוכות הטווח למעשים שלנו. אנחנו יודעים מה אנחנו רוצים לעשות ומה הדבר הנכון לעשות כרגע.
ואני חושב שאולי בעוד חודש יהיה תקן, לא יהיה תקן.
אנחנו לא יודעים לאן הקב"ה מכוון את הדברים, את מבינה?
לא יכולנו, אבל אתה לימד את הטיל שכאילו, אם מתלבטים איך שדברים צריכים עכשיו, כאילו,
אחרי זה אני אשמח מה עשיתי או לא אשמח?
נכון, נכון, נכון.
לא, לא אמרתי, האם תגידי אחרי זה אני אשמח מה עשיתי,
אלא כשאת עושה משהו, האם הוא טוב או רע,
אוקיי?
מה שאני אמרתי,
אז צריכה לשאול את עצמך, האם זה דבר, הדבר שאני עושה
הוא דבר שיכול להיות שבעתיד אני, ואם אני לא אעשה את זה, אז יכול להיות שבעתיד אני אצטער על זה
או לא.
זה לא אותו דבר.
אני מבינה, כי אנחנו לא יודעים
מהי התוצאה של כל דבר.
אנחנו כן יודעים שכאילו ללכת לבורגרס בר,
אוקיי?
כן. אם לא תרצי, זה לא דבר שבעוד חמש שנים תגידי איזה, בטוח שלא תגידי איזה באסה
שלא הלכתי לבורגרס כבר לפני חמש שנים, נכון?
כן.
כן, כן, שמעתי. אבל, אבל,
כל דבר שאת אומרת, יכול להיות
שבעוד חמש שנים אני אתבאס,
אם אני לא אעשה את זה, אני אתבאס שלא עשיתי את זה,
אז זה דבר טוב.
עכשיו, יכול להיות שיש שני דברים,
טובים.
שניהם, גם ללכת לשלווה,
גם ללכת לזמזם, גם ללכת לשוויץ, גם ללכת לאמריקה,
אוקיי?
וגם ללכת למגדלות.
וגם ללכת למגדלות, ברור, זה הראשון.
נכון.
כל הדברים האלה הם דברים טובים. מה זאת אומרת שהם טובים?
שהם דברים ש...
כאילו, הרי מה הבעיה שלך? הבעיה שלך זה שהמתלבטת בין דברים טובים, נכון?
כן. אי אפשר.
את לא יודעת,
אם הבנתם ממני ככה, אז אני צריך להעביר את הדבר הזה טוב.
זה לא שכאילו את צריכה לפעול באופן שבוודאות לא תצטערי בעתיד על מה שעשיתי.
זה לא מה שאני אמרתי ולא מה שהתכוונתי בכלל.
אני אמרתי שכאילו מה זה דבר טוב,
איך אנחנו יודעים מה טוב, מה כדאי להשקיע ומה לא כדאי להשקיע,
מה זה דבר טוב ומה זה דבר רע.
דבר טוב זה דבר שאם אני לא אעשה אותו,
בעוד כמה שנים אולי אני אצטער על זה, נכון?
כן. עכשיו,
כל האפשרויות שדיברנו עליהן, הם כולם כאלה, נכון?
כן. יופי.
עכשיו, אז כולם, כל הדברים האלה הם טובים.
מה,
אם אנחנו מאמינים בהשם,
אנחנו בוחרים בדבר הכי טוב שאנחנו יכולים לבחור,
כי אנחנו לא יודעים מה באמת הכי טוב, מה יהיה בעוד חמש שנים, נכון?
כן.
אנחנו יודעים מה זה לא נכון.
ומאמינים שהקדוש ברוך הוא
מכוון אותנו בדרך הנכונה,
זה הכול.
אז כשיש לה בחירה בין כמה דברים טובים,
אז צריכה לבחור, זה לא טוב.
אין לך סיבה לחשוב,
כנראה שאין לך סיבה לחשוב, נכון?
ששלוה עדיף על זה, נכון?
כן.
אז,
זאת לא יכולה לבחור, אז צריכה לבחור לפי מה שנראה לך, וזהו.
וברגע שבחרת,
אז בחרת.
עכשיו, אם אין שאלה... כרגע נראה לי שאני נשארת פה.
מה?
אז כרגע נראה לי שאני נשארת פה.
כמה זמן?
לא ידעתי.
לא הבנתי מה שאמרת, מוטט. לא שמעתי.
אמרתי שכרגע נראה לי שאני נשארת פה. בדיוק, בדיוק, בדיוק. עכשיו,
אם באיזה שלב פתאום לא טוב לך שמה,
אולי כי את רואה כזה משעמם,
אולי כי אין לך חבירות נחמדות, לא יודע מה.
אולי כי סתם פתאום יש לך רצון ללכת לאיזשהו משהו אחר.
אז תזכרי את זה.
אבל לא לפחד כל הזמן שאולי מה שאני עושה, ואחרי זה אני מצטער, אי אפשר משהו אחר.
א', במקרה הזה לא כל כך הרבה עומד על הקו.
נכון? נכון.
אם את תרצי לעשות שירות לאומי בעוד חודש,
אז צריך לעשות שירות לאומי בעוד חודש. אולי הוא לא יהיה כזה שווה,
אולי זה, אבל זה לא שאי אפשר למצוא שירות לאומי, נכון?
כן. יופי.
אז בעוד חודש,
יהיה לך חודש שהיית בישיבה,
ואדמת את האפשרויות, ראית את הלימודים,
ראית את הבנות, ראית את האוכל, ראית את כל הדברים,
אוקיי?
כן.
ואתה תחשב מהר עשרה שנה מקסימום תעשי שנת שירות אחת. לא כזה אסון.
אמא שלך עשית שנת שירות אחת,
נכון?
כן.
זה בסדר גמור.
נכון. אוקיי?
לא חייבו בשנת שירות בשביל לעשות שנת שירות, שיהיה כתוב לך בקורות חיים שתעשי שנתיים שירות.
נכון. אז אם זה לא בא ולא זורם, זה בסך הכל,
בסופו של דבר מדובר על תרומה למדינה ועזרה לעם ולארץ, נכון?
אם הם לא רואים לו, אם אין, אז אין, אז לא.
נכון.
נכון? זה כמו שאתה מנסה להכריח אני לקחת את הכסף שלך. הוא לא רוצה.
היום פגשתי חברה של אימא של נלחנן,
שהיא אחרי ציפור של העולמות.
את מי פגשת?
חברה של אימא של נלחנן.
כן.
שהיא גם האחראית של העולות והיא הייתה לפני איזה עשרים שנה בת שירות בזנזן והיא למדה טוב.
כן. אז דיברתי איתה כמה דקות,
ואז היא אמרה לי: תקשיבי,
כולם פה עשו שנתיים שירות,
אבל את עשית שנה שהיא שווה יותר משנתיים שירות.
אה, כי היא יודעת איך זה בזנזן.
כי היא יודעת מה זה, איך בת שירות בזנזן.
כן.
היא אמרה לי שגם היה לה ממש קשה בהתחלה מכל היום לעשות מלא דברים וזה,
כתוב לי שירות כל היום.
כן.
טוב, אני, יעל, אני חושב שאת צריכה כאילו,
כאילו, קל להגיד, כן, אבל
אולי זה בכל זאת שווה משהו.
אני חושב שמגיע לך להירגע מהסיפור הזה,
לתת איזה,
לתת לדברים לזרום קצת.
אתה יודע משהו, אם,
אם אני נגד להצטער על דברים שאפילו,
אבל
אבל אם הייתה טעות אחת,
אולי את מסכימה איתי על זה,
שאפינו בחודשים האחרונים,
זה שניסינו כל הזמן לנצח את העולם, נכון?
נכון. את מבינה מה אני אומר?
שלא נתנו לדברים לזרום.
כאילו, אני לא יודע, יש בעיה, יש בעיה.
יותר מדי, את מבינה?
כן. יותר מדי הסתדרות. כן. כדי לשחרר את הזה. לשחרר, בדיוק.
לא כזה, אף אחד לא הולך למות בכל מקרה, אף אחד לא זה.
גם אם זה יהיה פחות ממושלם,
אז זה כל מה שזה יהיה, פחות ממושלם.
אבל קשה לי להאמין שזה יהיה פחות ממושלם,
כי שוב פעם, מה כרגע עומד על הקו?
שיהיה לך שנת שימוש, תתחיל באוקטובר ולא בספטמבר, זה לא כזה סיפור.
זה הכי גרוע שיכול לצאת.
נכון?
כן.
אבל אני חושבת שאמא במיוחד לא מבינה את זה,
שפשוט גם קשה לה לעקר את זה.
היא לא רוצה להבין את זה שמלא סיפור, כאילו,
זה שאני רואה שאני מרפה, זה לא אומר שאני בטוח רוצה להיות קצת שומעית, זה אומר שכל מי שאני רוצה להישאר פה.
לא הבנתי בדיוק.
אמא לא כל כך מעקרת את זה שאני כאן, אני רוצה להישאר פה שנה.
אז היא תעקר.
אמא גאה בך מאוד.
אמא היא מאוד מאוד בקטע הזה,
שהיא לא לשחרר, את יודעת?
לא שאיכות כאב יש לו אותו לשחרר,
אלא הטבע שלה הוא כזה
לא לשחרר.
אבל היא מאוד מאוד גאה בך שאת שמה, אבל היא פשוט גם אומרת,
וחושבת, כמו שאת מתלבטת, אז גם היא קודם מתלבטת מה יותר טוב לה,
מה יהיה לך יותר כיף, מה היא שמחה יותר.
אני מבינה, וכאילו, אז אף פעם,
תדעת איך אמא, כאילו, כשאנחנו הולכים לטייל?
כן, כן. אז כזה כל מקום שהיא רואה היא רוצה כזה להיכנס, נכון?
ונכון, אתה משתגע, אז ככה אני עכשיו.
אני משתגעת.
כן, ממה? מאימא, כאילו.
לא, לא מאימא.
כאילו, את עושה את זה לעצמך כזה.
כן.
כן, אז זהו, אז את יכולה להגיד לה,
עזוב,
פסקנו לטייל הגולן, אז לא צריך לטייל במצפה הושעיה.
זה לא אומר שמצפה הושעיה לא יפה,
והצורחניה במצפה הושעיה,
יש להם כרטיבים זולים והכול, זה לא אומר שלא.
אבל, אבל,
אחרת לא, לא נגיע לשום מקום.
נכון?
אז זהו, אז לשחרורים, נחמדנו ללכת למדרשה,
זה אחלה דבר, זה יופי של מדרשה,
אני מופתע מהאוכל,
אבל כנראה שזה אוכל יותר של בנים.
לא, כנראה שפשוט יש לכם דמה מפחונקת,
לא כל הבנות כזה טובות מהאוכל.
אוקיי,
לא חשבתי, כי היום בנות כזה דיברו על הקפיצות,
טעימות מאוד, או לא טעימות, אז אני אפילו, אוקיי, אבל את כמוני,
התסתכלתי לכיוון.
את כמוני, זה מסוג הדברים שלא הכי חשוב לך, נכון?
נכון.
אז זהו,
אז את אוהבת וזה יופי של המקום, וזה באמת מאוד מאוד,
שבועות, נכון?
חלק-חלק, כן. חלק מהבעות הן באמת שבועותו שלהן.
אני פשוט אומרת,
זה טוב, אבל פשוט מגוחות מתוספת לזה, כאילו, לא בקטרה.
לא, אני חברה שלהם, זה, והם ערוצים, פשוט נגיד, עכשיו, עכשיו לא ידעתי,
אבל גם אם הייתי בבית מדרש, נגיד, הייתי בבית מדרש, וכאילו איזה עשר בנות יישוב עבדתי והזכתי ללכת לבית מדרש.
והעדפת ללכת לאן?
זה בבית מדרש.
אה, הן לא דיברו על ימידרש?
אה, את אומרת חלק מהבעות לא לוקחות את זה לגמרי ברצינות.
לא שמעתי אותך. את מתכוונת שחלק מהבעות לא לוקחות את זה לגמרי ברצינות?
לא, אני אומרת שאני, כאילו,
אני לא מספיק,
כאילו, לעסוקה כל כך בקטע החברתי.
לא שאין לי חזונות, כאילו, כולם פה, אבל אני לא כל הזמן, כאילו, אני לא, זה לא עיקר.
כן, אבל את לא באת לשם בגבי קטע חברתי בעיקר.
נכון?
מה?
זה לא העיקר בשבילך, כי הוא לא בשביל זה באת, בשביל העיקר הזה.
נכון, וזה גם קצת מזלחתי,
כי גם ככה זה מרגיש קצת כמו אולפנח במאי גברים.
אני ממש לא מבין אם יש לך בו אולפנח בקליפה אחת.
אז תראי, אז תראי, ייגמר החגים, ייגמר יום כיפור,
את תהיי יותר רחמה,
נכון? כי תדעתי איך זה. הרבה מהמקומות האלה,
הרבה מהדברים האלה, מתחילים משהו חדש,
וכזה לא מבינים כלום במה שקורה,
ולא מבינים את הראש, ולוקח זמן, לוקח זמן להיכנס לקטע, נכון?
כן. גם בשירות לאומי זה קרה, נכון?
כן. לוקח זמן, וזה, מדי סיפרת לי, לא מזמן סיפרת לי,
אני לא זוכר על מי,
אה, בעצם על יעל,
על יעל משען.
משען.
כאילו, את חיברת לי את הסיפורים שכאילו בפעם הראשונה שהיית שמה,
כאילו עוד לפני הטיסה,
כן. לזה,
אז אני זוכר את זה, שאת
קצת בכית לי שכאילו את באוטובוס עם בנות כאילו לא שחצניות,
סנוביות וזה וזה וזה וזה ואני לא יודע, בסדר, הסיפור הארור אני זוכר,
אבל אף פעם לא חיברתי את זה ליעל משם.
ושנה אחר כך היא חברת הנפש הכי גדולה שלך.
נכון. נכון? אז כאילו,
קשה לדעת,
נכון?
זה לא רק שהשתנה שלמדת עליה דברים, נכון? אלא שגם את השתנית,
וגם שתיכן למדתן, כאילו,
הייתן שוצפות בדבר מסוים, נכון? אז זה התחבר.
ואני בטוח שאת כאילו לא חושבת איזה טיפשה הייתי, נכון?
כאילו, את יכולה להבין, אם איזה ילדה פתאום עכשיו חדשה, תחשוב את זה עליה,
את תביני למה היא חושבת את זה, נכון?
פשוט
צריך לעבור כל מיני דברים בשביל להבין אותם.
נכון?
כן.
זהו.
אז אני לא אומר שבטוח זה יקרה במדרשה.
מה?
עכשיו אני לא אומר שבטוח זה מה שיקרה במדרשה.
אולי באמת גם אחרי תקופה תראי שכאילו לא יודע משהו. זה כמו אולפנה ואת לא אוהבת את זה.
אבל יכול להיות שלא.
נכון.
אוקיי?
אז תראי, תמיד היה לך את הקטנה שרוצה לפחות לבחון מדרשה, נכון?
נכון.
למעשה זו הייתה התוכנית המקורית שלך.
את אפילו חשבת, אני עכשיו נזכר,
אפילו חשבת לפני השירות הלאומי ללכת למדרשה.
נכון.
באיזשהו שלב, נכון?
אז הנה, עכשיו המדרשה,
ואת רואה, תראי מה זה, וזה מצב כמעט אידיאלי,
כי אם באמת זה לא לעניין, אז יש לך
מסלולים אחרים ללכת בהם.
אוקיי? כן. אם זה כן לעניין, אז תישארי שם.
תחשוב שנגיד הייתי הולכת לשירות לאומי עכשיו,
אז ככה גם בסוף שנה הבאה הייתי מתקינה והייתי מתלבט אם ללכת לגמרי או ללכת למדרשה.
נכון, נכון, נכון. ועכשיו, נכון מאוד, אני חשבתי על זה.
שנגיד שהיית הולכת לזמזם, סתם, לא היה חוץ לארץ, לא היה כלום, והיית הולכת לזמזם.
ובטוח שהיית נהנית,
אבל אני לא מאמין שהיית הולכת למדרשה בשנה הבאה.
אני לא מאמין שבפועל היית עושה את זה. זה קושי שאני שומעת לזמזם, אבא.
אמרתי שאני לא מאמין שבפועל
היית עושה את זה שבשנה הבאה היית הולכת למדרשה.
הלו?
אתה קטוע לי.
מה?
אתה קטוע לי.
רגע. אמרתי שאתה לא מאמין.
אני לא מאמין שבאמת שנה הבאה היית הולכת למדרשה, נגיד היית עושה עכשיו שנת שירות,
אני לא מאמין שבתכלס היית הולכת למדרשה בשנה הבאה.
נכון.
בפועל. כאילו, היית מתלבטת ושוקרת אבל זה לא, זה לא היה כזה לעניין, לפי דעתי.
נכון.
אמרתי פה זה מאוד לעניין.
זה ברור. לא, את לא, את יודעת, כל בן אדם הוא אחר.
נכון, מעט כזאתי. וזה לא, לא נראה לי שבפועל היית עושה את זה.
אז מה, עכשיו, אם,
כאילו לפחות תדעי מה זה, את מבינה?
לפחות.
יהיה לך תמיד, אפילו אם תתחילי רק לחודש,
עדיין יהיה לך תמיד שהיית חודש, כאילו, אלו לאחד במדרשה.
וגם יש לזה משהו, משמעות.
אתה מבינה?
נכון. זהו.
ככה אני חושב,
ופשוט תתני לזה, תתני לקדוש ברוך הוא, זאת אומרת, אני תמיד אומר את זה, תני לקדוש ברוך הוא את העבודה שלו,
את עשית העבודה שלך, כולנו עדים,
יותר מכל אחת אחרת,
יותר מכל דבר נורמלי אחר.
זהו, חיפש, בדק וזה,
האפשרויות הלכו ונסגרו בהבדלים של ימים, כאילו ברור שהיית אמורה ללכת למדרשה.
כשאת חושבת על זה, נכון?
מה הסיכוי שכל דבר יקרה בדיוק יום לפני שזה משתנה, נכון?
כן.
אז זהו.
אז תהיה עכשיו במדרשה, אל תריבי עם אף אחד,
תהיי כנה עם כל מי שצריכה לדבר,
אתה יודע, אורית ושלווה וכל האלה.
תגידי, תגידי שזה, הנה זה המצב. תגידי שאת חושבת שאם נלכת לשירות לאומי, אז את תלכי לשירות לאומי בעוד חודש, אז רוצה אבל בזמזם.
תגידי את האמת, שלגמרי יש מצב שבעוד חודש יהיה מקום בזמזם.
את לא משקרת.
ושעכשיו את במדרשה, ואת לא יכולה כל רגע לצאת ולהיכנס לכל העניינים.
וזהו.
ואת לא כועסת על אף אחד, ולא דורשת דרישות מאף אחד.
וזהו, זה המצב.
תגידי את זה לא רק לאחרים, אלא גם לעצמך.
ותעשי ליהנות מהחודש הזה כמה שיותר.
יגיע יום כיפור, יגמר יום כיפור, אני אראה ממך טלפון, אני אגיד לך, יעל, מה נראה לך, רוצה להמשיך, את לא רוצה להמשיך במדרשה,
ואז את גם תדעי אם זה מתאים לך או לא, את מבינה?
טוב. עכשיו את לא יגעת, אין לך מושג.
נכון.
אוקיי, מאמין. סבבה.
את הולכת לישון תכף?
טוב, יאללה רבה.
את הולכת לישון תכף?
כן, לישון עכשיו.
כן, תכף, כאילו, עכשיו.
אז לילה טוב, נסיכה שלי, אני אוהב אותך מאוד, ואני לפחות ממש...
אני אבוא ביראו על השם, בלי נדר.
ואני ממש ממש ממח, שתדעי לך, אני יודע,
אני לא תכננתי אשתי במדרשה. מה?
אני לא תכננתי, לא בניתי אזה אשתי במדרשה.
ואני כל כך, כל כך, כל כך גאה בך. לא שמעתי מה אמרת.
אמרתי שלי זה ההפתעה שאת במדרשה.
את לא שומעת אותי?
שלך זה ההפתעה שאני אומרת. כן, אני לא תכננתי, זה לא מה שחשבתי שיהיה.
שאת במדרשה, לא חשבתי שזה מה שיהיה.
ואני כזה כזה גאה בך שאת במדרשה הזאת. ממש, אבל ממש ממש.
אני ממש שמח מזה. מה את שומעת?
אני לא יודע למה.
יש לי קליטה מצוינת.
לך יש קליטה מצוינת?
אוקיי, אני מזזה. אולי לי אין?
מה אמרת?
אמרתי שאני לא תכננתי אשתי במדרשה.
כן.
אבל עכשיו שאת שמה אני כל כך גאה בך.
כל כך שמח שאת שמה.
ואני יודע, אמרתי, לא יודע, אתמול או שלשום,
שאת כזה מפחדת שתלמדי יותר מדי וזה יגרום לך לכל מיני בלבלות וכאלה, נכון?
כן.
אבל לא, זה לא.
את לא כזאתי של בלבלות בכלל.
יש לך את הבסיס שלך.
מה?
אני לא, מה?
את לא כזאתי של בלבלות.
כן.
יש לך בסיס חזק ואישיות חזקה שלך עצמך מהבית ומהמשפחה ומהחינוך שלך,
וזה רק טוב שתפתחי את העיניים ותלמדי ותדעי דברים,
וזה ייתן לך כוח פנימי,
אפילו אם זה יהיה רק חודש.
כן.
לא מאמין.
כן.
אז לילה טוב, חמודה שלי, יאללה אביב.
יאללה, תודה רבה, לילה טוב.
ביי,
בסדר. נסגור את הסיפור, ביי.
לילה טוב.