עילית?
כן?
איפה את?
מה זה משנה?
כי אני רוצה לדבר איתך.
אבל אני לא רוצה לדבר, לכן הלכתי. איפה את, יעל?
אני לא רוצה לדבר. אז אני לא אדבר, איפה את?
אני בטיילית.
טוב,
מה קרה?
סתם, כולם היום מגנים.
אני פה למטה.
אז אני מחפש אותך.
אז אפילו שאני לא רוצה לדבר, אנחנו נדבר.
לא, אז בואי לא נדבר, אבל אל תהיי בתיילת.
אילנה לא.
כי זה מקום לא טוב להיות.
נכון, אני בפרק תיילת, יש פעם אנשים, אני לא חייבת להיות כולם בבית.
זה מקום מאוד טוב להיות. האוצר, רק לספר לי מה קרה? לא, בטיילת או בפארק?
כן, התעצבנת על שירה, אז כולם יצעקו עליי בחזרה, אנחנו נשארת.
למה, למה התעצבנת על שירה? סתם, אני לא שם, אני לא יודעת. היא פשוט הייתה מגלה, היא לא הפסיקה לצעוק עלינו.
אה, היא חלקה אלימה, אז לא התעצבנת עליה כשהיא צועקת אלימה? כן, היא שעתיים כבר צועקת אלימה.
ועלינו, שהיא לא חייבת להכין לנו מרק וזה.
טוב, ואז כולם צעקו עלייך, כולל יואב וגלעד נגיד, או רק אימא ושירה? כן.
כולם.
גם גלעד היה הרבה מה להוסיף,
יהב סתם נודניק כמו כל היום.
גם מה? גם מה? לא שמעתי את המשפט האחרון. יואב לא מפסיק להיות נודניק כל היום הזה.
מה הוא עשה?
לא, זה פשוט נודניק.
אבל לך הוא לא עשה משהו, נכון?
לא, הוא לא עשה משהו.
ואז, בעיה, כן. כי הוא שם, אז לא נותר. כאילו,
כמו שהוא דחף סמים לאב של גלעד, כזה.
כן.
כאילו, מה, הוא בן שלוש?
כן.
איפה? אני לא מחפש אותך, אני שואל, איפה את בטיילת?
בפארק הזה, בקצה של הקטלס.
בקצה שקרוב אלינו או בקצה השני?
בקצה שקרוב אלינו.
כאילו, ליד הבית כנסת כזה.
כן.
הבנתי.
טוב, אולי תבואי הביתה ותאכלי, לא בא לך?
לא בא לי, זה גם יצא מגעיל ולי, אם לא אכפת.
זה לא טעים יצא?
לא, שריה לא רצית להכין את זה.
אתה נתן את הכאילו, זה יצא מגעיל.
מה זאת אומרת כאילו?
מה זאת אומרת כאילו? זאת אומרת שמישהו לא באמת רוצה לבשל והוא רק מכניס כמה בצל לתוך מים ולא אכפת לו בכלל אם זה מוכן, לא לא, והוא צועק עלינו שנטעם כבר ולא מעניין אותו,
איך זה יצא בכלל וזה, כי היא שונאת את זה או משהו כזה,
אז זה יוצאי.
אם אתה לא רוצה לבשל אוכל, הוא יוצא תאי,
ולי מה לא אכפת.
אבל למה שהיא רצה קהלימה? יש לך מושג?
הלו?
כן, למה שהיא רצה קהלימה?
כי היא לא קמה רק בצל,
ואז כי אנחנו לא טענו את זה מספיק מהר, ואז היא לא צעקה קהלימה, היא צעקה על כולם. מה זאת אומרת "טעמנו מהר"?
מה זאת אומרת? כל הזמן. כי סתם שנטעם את זה. לא אכפת לי אם אתם רוצים, תטעמו.
אני לא חייבת לכם כלום, אני לא חייבת לבשל.
תגידי תודה, בישלתי לך. מה אני לא בישלתי לה?
אני לא בישלתי ביום שישי כהן? מה זה שתי הילדים האלה?
אה, כאילו,
את הזמן שהיא חשבה שמגיע לה את כל העולם כי היא זורקה כמה בצעים למים.
כן, ומותר לה להתנהג מגעיל.
כאילו, לא, אני לא חייבת, תטעמו כבר, נו! אתם סתם מכרחים להתבשל, ואז לא טעמים!
כן.
אז תצבנת לה, אמרת לה תצבן, בלי שלכל אחד ממשפחה אין מה להגיד לי.
אבל אמרת לה דברים מכוערים במיוחד, או שהיא עצבנת לה? אמרת לה שהיא לא אמורה להתנהג מגעיל, כי היא בישלה משהו.
זהו, זה כל מה שאמרת לה בערך?
כן.
ואז כולם, כאילו, ביחד צעקו עליך.
כן.
התערבו, כאילו, למרות שהם לא היו קשורים.
כן.
טוב,
רואה, איזה יפה.
תסתכלי על הירח, את רואה את הירח?
לא.
כן, נורא.
אז אם תסתכלי,
אז אם תסתכלי, ליד הירח את רואה כוכב?
כן.
אני מאזן אותך, סליחה, טוב, לא חשוב.
בסדר, אז מה מתחיל לעזור עכשיו?
סתם לשבת שם בגינה?
בואי, נו, אני...
לא רוצה.
לא רוצה. אני גם לא רוצה לדבר, ולא אכפת לך. אני לא רוצה.
לא אכפת לי. מותר לי ללכת מהבית. מותר לי להיות איזה עשר דקות בחוץ כשכולם צועקים עליי. לגמרי מותר לך.
יופי.
שהיא רצתה עצמנית. היא גם צעקה עליי כשהתלבטתי אם לקחת את האוטו.
למה? מה היא התערבה לך בכלל?
וואי, נתקסם מחצת וזה. מה יש לך?
שלא נותנ לך את האוטו? אבל כן נותנ לך.
לא נותנ לך מחצת מזה. מה הקשר?
מחצת זה לא להביא הקורונה, וזה שלא, לא אכפת שיהיה לו קורונה,
ושהוא להתגייס עם חברים שלו, ושהוא יהיה תמיד מאחוריהם במסלול,
וזה לא קשור. לי אכפת.
אני מאזין להבין אותך.
אוקיי, אבל זה שלא אכפת לו, והוא צועק עליי כי אכפת לו, אז זה גם לא יפה.
הוא צעק עליי איך גם על זה?
מה, די, תרגי.
תפסיקי לעז כזה מחוצה.
אז הוא ייקח מונית מחר, מה הבעיה?
אני לא רוצה, כי הוא לא ייקח מונית, ואז גם אם לא בגלל זה הוא יאכל עוד בקורונה,
אני ארגיש רע.
אני לא רוצה לקחת אוטו, ואני בכלל לא רוצה.
למה? אם יש פתרון ליואב.
אוקיי, אבל אין פתרון ליואב.
הוא לא מבין שזה,
הוא לא מבין שלא כדאי לו לנסוע באוטובוס, אז אני לא אקח את האוטו.
זה לא שווה את זה.
אז אני אכריח אותו, נמצא במונית, מה הבעיה?
אולי גם לנהג מונית יש קורונה.
אבל זה, תשמעי אללה, אז אי אפשר לחיות ככה, כאילו...
אוקיי, אבל אני לא רוצה שזה יהיה אחריות שלי אם הוא לא יתגייס, ואני לא רוצה לקחת את האוטו.
תשמעי, הוא, לא אכפת לו, נגיד הוא הלך אתמול עם החברים שלו, והלך זה, אז בסופו של דבר חדש לא. אוקיי, אבל לי אכפת, ואני לא רוצה לקחת את זה עליי, לכן אני לא אקחת את האוטו, ומה שאני לא יכולה,
אני לא אעשה, אבל מה שאני יכולה, כמו לא לקחת את האוטו,
הוא לא כזה דחוף לי לקחת את האוטו,
אני אעשה.
ואם הוא רוצה לנסוע מחר באוטובוס, בכל זאת מחר, אפילו אם האוטו יהיה בבית, לא אכפת לי.
אבל אני לא רוצה... כי אז זה לא אשמתך, כאילו. אז זה לא אחריותך, ככה.
כן.
אז מה תעשי מחר?
לא יודעת, זמזם יצטרכו לסדר, ואם לא, אז בזת להם, כי זה שלהם, והם לא עושים לי טובה שהם מביאים לי אוטו.
זה גם נכון, בעיקרון. כאילו, למה שאת לא תקחי מונית?
אני לא מבין את הקטע. למה שזמזם לא ישלמו לך כסף על מונית?
כי אני לא רוצה שהילדה הזאת תעלה על מונית.
אה, נכון, אמרת לי.
אז רק הסעה? מה ההבדל אבל בין בחור ו...
כי הסעות זה הסעה גם שתביא אותה לזיכרון מנחים.
הסעה שתביא אותה לזיכרון מנחים תסיע אותה. אז היא במילא נחשפת לזה, כאילו.
ואם אני עושה לה צילומים בגינה של זמזם,
לא אכפת לי, אני גם מפחדת להסיע אותה.
את מפחדת להסיע אותה? למה?
לנסוע ליד צום מטפת אם היא לא חולה.
זה אני מבין.
היא חולה כאילו גרוע במיוחד כזה?
לא.
דווקא מבוייץ. אז למה המפחד? את נהגת מעולה יליד.
אז מה? אני לא רוצה.
אני אעשה את זה, נכון, אבל זה יותר מוטי דברים. אני לא רוצה לקחת אותו בלי קשר. את אומרת כאילו גם ככה את מתלבטת,
אז אם יש עוד איזה דברים,
אז זה משנה את דעתך לגמרי ללא לקחת.
כן. זה מה שאת אומרת.
כן.
מחר בערב את בבית?
כן.
לא, אני לא ישנה בבית.
אה, את לא חוזרת הביתה כאילו.
את רק תהיי בבתי ימים. לא, זה המורה של אלעד, זה לא שיעור נהיגה ביום שני.
מה, מה, מה, מה? לא הבנתי עכשיו.
זה שהמורה של אלעד, זה לא שיעור נהיגה ביום שני.
את רוצה שהמורה של הנהיגה יעשו ביום שני.
כן.
בסדר, אבל יש למורה נהיגה שלא כזה זמין.
מתי יטפתי לו? ביום שני הבא, נראה לי.
טוב, אז תשמעי, טוב, תשארי שמה,
גם מה שאת חושבת, אבל...
כאילו, ברור שמותר לך להיות בגינה הזאת, יעל. אני סתם כאילו, אני לא חושב שמגיע לך
להיות כועס, כאילו, שיצעקו עלייך, זה הכול.
זה לא שהיית הולכת לגינה בכל מקרה.
לא יצעקו עלייך.
טוב, רוצה לבוא איתי למעלה, לחכות לך, או שפשוט...
לא, אני לא רוצה לבוא למעלה.
כאילו, מה יקרה בעוד עשר דקות? כלום.
לא יודעת.
מה?
לא יודעת. לא פה להיות שם עכשיו.
כן.
טוב.
בסדר, אני מבין אותך.
אז, אז, אבל תעשי לי טובה. אם את הולכת לאיזה מקום, אז תגידי לי. טוב, אל תעלמי אותי. אני לא הולכת לשם מקום, אני מלמדת של הבית.
בסדר, בסדר, אני אומר אם.
אוקיי, ו...
אני לא יודעת מה לעשות בחר.
אני הייתי, אני חושב
טוב, תשמעי, אני לא יודע מה להגיד לך על זה שהיא מפחדת לנהוג איתה, וזה הכי פוצפה שלך. אני לא באמת מפחדת לנהוג איתה.
אם ליואב זה היה שיעור לי, גם אחר לא הייתי מפחד לנהוג איתה. אבל כל הזמן אני לא יודע מה להגיד.
אבל לגבי השיעור הנהיגה של יואב,
זה לא סיבה.
מה, ואם מחר יתקלקל האוטו,
אז הוא יצטרך למצוא באוטובוס ובמונית, נכון? ככה זה.
ואם המורה הנהיגה שלו יהיה חולה, אז הוא יהיה חולה.
תשמעי, זו התקופה הזאת, זה החיים האלה, זה ה...
צריך להכיר במציאות, כמו שהיא עכשיו, נכון?
אוקיי, אז אני אחליף בבוקר.
אוקיי, גם אפשרות. אני חושב,
אני מבין לגמרי את הקטע הזה שאת לא רוצה
שלקחת את האחריות שיואב, כאילו, ייהרס לו הכול,
אבל,
במקרה הספציפי הזה,
זה לא המצב, כי אחרת שום דבר אי אפשר לעשות, את מבינה, כאילו... נכון, אני באמת חושבת שהוא צריך להישאר עכשיו בבית שבוע.
שבוע, אני לא אומרת חודש, הוא צריך להישאר עכשיו בבית שבוע, או שייהרס לו הכול.
מה ייהרס לו? אז הוא יתחיל, נגיד ש... נגיד... זה כן, זה מה שהוא מחקר, זה כל החיים שלו, עם כל הכבוד, הוא יכול להישאר שבוע בבית.
הוא לא יכול ללכת למעיין, שבוע אחד יישאר בבית.
שבועיים.
שבוע וחצי, לא שבועיים.
אם זה היה שבועיים,
זה לא היה כזה בעיה, כי הוא היה יוצא מבידוד.
זה לא, זה כבר לא מספיק.
אפילו אם הוא יהיה חולה לעבור איזה ימים, שיישאר בבית שבוע. הוא ילד גדול, הוא יכול.
אוקיי, אז יש לו טסט,
זה, אז שיעשה זה, שיעשו אותו באמת.
זה לא זה, זה לא כמו שאם אני יכולה בקורונה.
זה באמת בעיה.
אני חושב שאת כאילו יותר מני מגזימה. אז יתחיל שבוע מאוחר יותר, אתה יודע, זה הצבא.
לא, אם הוא לא יתגייס עם חברים שלו, הוא לא יתגייס עד נובמבר.
לא, זה... והוא לא יהיה עם חברים שלו בטירונות, והוא תמיד יהיה חצי שנה אחריהם.
לא, לא, לא, לא. אם הוא יצטרך לדחות, קודם כול, רוב... תשמעי,
כאילו,
בוא נגיד שהוא ייסע מחר באוטובוס, נגיד,
נכניס אותו לבידוד,
אין סיכוי שזה יהיה 14 יום. אין סיכוי.
כי זה יהיה, כאילו, כמו ששירה, הייתה בידוד שבוע.
בסדר, עוד עשרה ימים הוא מתגייס.
לא עוד שבועיים. אני אומר, רוב הסיכויים שזה יהיה הכי הרבה עשרה ימים, אז בסדר.
וחוץ מזה, גם אם זה יהיה יומיים-שלושה אחר כך,
אז הוא לא, לא ידחו אותו לנובמבר.
הוא ייכנס שלושה ימים אחר כך. הוא יצטרף, אמנם הוא יצטרף. זה מה שהוא אמר לי.
מה?
זה מה שהוא אמר לי.
כי מי שצריך בידוד, נכנס לבידוד.
זה לא מתגייס עד נובמבר. הוא לא יכול להתגייס, הוא לא מגיע ליום גיוס. איך הוא יתגייס?
פשוט יצטרף לצבא, מה זה שירות לאומי?
יבוא בבוקר?
כן, משהו כזה. הוא צריך לבוא לשם כדי להתגייס.
לא משנה שגם זה אפילו לא משהו שווה שהוא יפסיד את היום הגיוס.
אני מחכה לזה כל השקעים שלו.
הוא באמת מוכן להפסיד את זה בשביל כלום?
בשביל ללכת עם פרימו או למעיין?
אני מבין אותך, אני שומע אותך.
זה כמו שאומרים לי, אם אני רוצה לטוס,
אני צריכה לחיה עכשיו שבועיים בבית. ברור שאני אחיה שבועיים בבית. לא משנה מה אני מפסידה בשביל זה.
כן, נכון.
אבל תשמעי, יש לו טסט, הוא חייב לעשות את הטסט.
אוקיי, אז שיהיה את הטסט. נסיע אותו ונחזיר אותו.
אז אני לא אקח את האוטו, כי זה לא שווה את זה.
ואם הוא רוצה להיות מטומטם, אין לי כבר מה לעשות, אבל אני... למה את לא אומרת לו את כל זה? הוא לא מסכים, הוא מקשיב, הוא אמר לי, הוא מאוד מגזים. אמרתי לו את זה, אמרתי לו את זה. הוא פשוט לא מתייחס לזה.
הוא לא כל כך בוגר.
הוא כן, הוא כן, הוא פשוט בן, זה אותו דבר.
לא.
כן?
כן.
הוא ילד בן עשרה, אם הוא יכול לעשות מה שהוא חושב,
לא מה שאני חושב.
אני מסכים עם כך, אני במקומו גם, לא הייתי יוצא מהבית. גם לא חשבתי על זה כל כך כמו שאת אומרת את זה עד עכשיו.
אני גם לא חשבתי שזה אומר שהוא יצטרך לגייס נובמבר,
אז הוא יתחיל פה עוד שבוע, מאוחר. זה מה שהוא אמר, אבל אני אומרת, גם אם לא, הוא רוצה להיות שם עם כל החברים שלו, הוא רוצה לבוש מדים עם כל החברים שלו, הוא רוצה לרקוד עם כל החברים שלו, ולהיות בסרטון שיראו עוד 60 שנה שהוא יראה על הנכס שלו שכל החיילה הם רוקדים.
לא מבין, בשביל מה? בשביל שאני אקח את האוטו?
בשביל מה להפסיד את זה?
וקורונה זה לא כמו דברים אחרים, זה דברים שכל יציאה שאתה מבוטל זה או אפס או מאה, או שהוא ייכנס לבידוד מזה או לא, אז עדיף לצמצם כמה שפחות.
צריך להגיד לו את זה, בתור אחות, לא בלריב איתו, לא בלהגיד לו מה לעשות.
אמרתי לו את זה כבר, תגיד לו אתה, הוא מקשיב לך.
בתור אחותו הגדולה. אני לא אחותו הגדולה. הוא מקשיב לך. את כן, את חושבת שאת לא, את כן, את אחותו הגדולה.
כמו שאסתי, אחותי הגדולה.
ממש ככה, זה ממש, יש לכם אותם יחסים.
את אחותו היותר בוגרת, למרות שאת בשנים יותר קטנה ממנו,
את באת ואת יותר בוגרת,
והוא יודע את זה והוא מתייחס אלייך ככה, אז תדעי לך.
ואם לא, היית אומרת, יש לך איזה, את בטח אמרת לו את זה כאילו בקטע של, אני לא מבינה אותך, למה אתה עושה את זה? וכזה,
אז הוא כזה, ועשוי הגדולה מה לעשות.
אבל בתכלס,
אני חושב שאם היית אומרת לו את זה כאילו כמו חברה,
כאילו כמו אחותו הגדולה כזה,
אז אולי הוא לא היה מפתח נאי, אבל הוא יקשיב,
הוא ישמע אותך.
ואז, תשמעי, באמת הוא יכול לעשות מה שהוא חושב, נכון? זה החלטות שלו בסופו של דבר.
כמו שאת אומרת, את כהמן אומרת, הוא בן עשרים.
הוא בן עשרים ואחת, הבחור הזה.
כאילו, זה החלטות שלו, והמחירים שישולמו, אם יהיו מחירים,
זה המחירים שהוא ישלם.
ואת יודעת,
את לא יכולה לכפות לאנשים לעשות דברים.
נכון.
אבל אם את תגיד, אז אני חושב שתתפסי אותו, אולי לא עכשיו, כי אתם כולכם בסכסוך כזה, שאני לא יודע מה הקטע.
אבל... אוקיי, אבל אם אני אקח את האוטו מחר, ואפילו בלי קשר, הוא קיבל קורונה ביום שישי במאיין,
יש מצב, זה לא כזה מוברח,
יש מצב שהוא קיבל קורונה ביום שישי במאיין, אנחנו לא נתאמן אם הוא קיבל קורונה, ואני סתם ארגיש לך כל החיים באמת.
אני לא רוצה לקחת את האוטו.
הוא יכבד את הטלפון פשוט באוטובוסים.
אבל לא, הוא יכול להיות חולה קורונה בעצמו.
אבל אם הוא חולה קורונה,
אז הוא באמת לא יכול להתגייס, מה לעשות? אם יש לו קורונה, אז הוא לא יכול. נכון, אז לכן עדיף שהוא לא יעלה על אוטובוס בעיר שיש בה הכי הרבה קורונה בארץ.
שבטוח מישהו באוטובוס זה יהיה חולה בקורונה.
כאילו, מה זה בטוח?
מלא סיכויים. זה לא כזה, זה לא, זה לא חלשה הקורונה, שכאילו אמרנו, לא,
אני אקח סיכון שאורי אולי יש לו קורונה, כי אולי אשתו... זה לכולם יש קורונה. לכל כך הרבה אנשים נשאים של קורונה הוא כל כך יכול לדבק בקורונה.
כן, אני שומע אותך, כן. אני שומע, אני אדבר איתו.
אני חושבת שלא קשבת שאני אקח את האוטו.
זה בעסקים אחר, זה כאילו ממש מסתדר, ועד שאתה יכול... אני חושב, אני חושב שאת צודקת, אבל מגזימה.
מה זאת אומרת, מושגיה מגזימה?
אני חושב שאסור לו לנסוע מחר באוטובוס.
זה מה שאני חושב.
כן. שאת צודקת בקטע הזה.
אבל אני לא חושב שהוא צריך למשל לא למצוא במונית.
זה מה שאני חושב.
ואם זה עולה, ככה, לא יודע, 30 שקל לכל כיוון,
אז בסדר, אז 60 שקל.
תראי, אני, הנציאה שלי לחשוב בדברים האלה במושגים של כסף.
על מה אנחנו מדברים פה?
אנחנו מדברים פה על 50 שקל.
זה כל הנושא פה.
לכאן ולכאן.
50 שקל.
ניקח מונית, הלוך חזור, נגמר הסיפור.
נכון, יכול להיות שהוא יידבק מהמונית,
יכול להיות שהוא יידבק גם מהמורה לנהיגה.
אין מה לעשות.
אבל את צודקת, אז יש כאילו שלבים,
כאילו, יש הבדל בין לנסוע במונית לבין לנסוע עם זה, נכון?
כן. נמצא עם האוטובוס.
את צודקת בקטע הזה של בית שמש מלא, אבל בסדר, נהג מונית
יושב מאחורה, הוא לא יידבק, מה אני אגיד לך? הוא לא יידבק מזה.
אבל, וגם המורה לנהיגה, תשמעי, יכול להיות שהוא יידבק מהמורה לנהיגה, נכון?
אז מה, הוא כאילו, אם הוא לא יעשה טסט בשבוע הבא,
יעל, אז הוא לא יעשה טסט כבר שנתיים.
אני מבינה את זה.
זה לא סתם איזשהו דבר, כאילו, באוויר.
אני חושבת שאתם מגזינים עם הטסט.
חיילים חוזרים הביתה פעם בשבוע, פעם בשבועיים.
לא, לא בזמן הקורונה.
פעם בשלוש שבועות.
הוא אמר, הקורונה לא תימסך עכשיו שנתיים. חיילים יכולים לעשות טסט, ולא בטוח שהוא יעבור את הטסט הקרוב.
לא, לא בטוח, אבל זה שווה את הסיכון.
נכון.
זה מה שאני אומר. אני אומרת שלא יעשה טסט, אני אומרת ש... אוקיי, אז לכן אני אומר, יש הבדל. מה שאני אומר, לא לנסוע באוטובוס, נכון?
זה פותר את רוב הבעיה, נכון?
כן. זהו, אז מה שאני אשכנע, אני אגיד לו,
שהוא ייסע מחר
במונית על חשבוני לאיש הזה, אם מתוך הנחה שלא נצליח לשכנע אותו לאסוף אותו,
או אפילו שילך ברגל, מה, סוף העולם, לא יודע איפה הוא אוסף אותו.
אולי אפשר... שילך ברגל לשם.
לאן?
לכביש 10. לא, זה רחוק, אי אפשר למצוא לכביש 10. זה כאילו ממש... אה, תלוי איפה בכביש 10, כן.
אוקיי, או שייקח מונית, או שזה יעלה 50 שקל, שלום הישראל, גמרנו, פתרנו את הבעיה,
הוא יפגוש נהג מונית,
אם ההוא יש לו קורונה, הוא אכל אותה, בסדר.
נו, הוא אכל אותה.
בסדר, נו, לא, זה המצב, נורא חשוב לו הטסט.
את לא מבינה, כי אם הוא קיבל הוראות
לבוא לצבא לחודש.
נכון. יופי.
ואחרי זה עוד חודש. ואז, אני יודעת איך זה, אז הוא לא נהג
חודש ועוד חודש, ואחרי חודשיים הוא מגיע פעם אחת,
והוא מפורק, הוא לא... אי אפשר לקבוע שיהיה לו טסט בדיוק באותו יום שישי שהוא חוזר הביתה.
אז עוברים החודשים,
והוא לא זוכר איך לנהוג כבר.
ואז מההתחלה, אז אני לא אומר, את צודקת, כמו שאת אומרת, אף אחד לא מבטיח שהוא יעבור את הטסט הזה.
וגם, כמו שאת אומרת, אנשים עוברים טסט בזמן שהם בשירות צבאי, זה לא כאילו...
לא קיים.
אבל, על אף על פי כן, השיקול שלו הסופי הוא כזה.
אז אפשר לכבד אותו. את צודקת, שלא ייסע באוטובוס מחר.
אני אגיד לו, גם לדעתי שלא ייסע באוטובוס.
וההפך, את צודקת גם שהשבוע עדיף שיהיה בבית כמה שיותר, ולא השבוע הבא.
אם הוא הולך לטייל, עדיף עוד שבוע הבא לטייל.
למה? כי אם הוא באמת יהיה חולה בקורונה...
הלו.
כן.
אז כאילו, הוא לא יפתח סימפטומים עד שהוא יתגייס.
ואם אחרי שהוא יתגייס הוא פיתח את הנולד הזה, לא נורא. ישימו אותו בכפר נופש של חיילי צבא, זה מגניב דווקא.
לא, באמת.
שמים את החיילים בכפר נופש וזה, יש שם בעיות של דתיים וכאלה.
כי כל החיילות שם, אתה יודע, משתלבות בביקימינים וכל מיני כאלה.
בקיצור,
אז זהו, אז את צודקת, את ממש צודקת. אני חושב שאת לגמרי צודקת.
לגמרי.
אבל לגבי האוטו ומחר,
תיקחי את האוטו, נשלח אותו במונית,
על חשבוננו. לא משנה על חשבוננו, זה קצת כסף פה, זה לא איזה סכומי עתק.
שום ישראל, נפתרה הבעיה.
כן.
סבבה. כן, מאמין.
סבבה. נראה לי שזה פתרון מי שלך.
טוב, אז אתה רואה, הביתה נדבר על זה, טוב? אבל אין הרבה דלק באוטו.
אני אמלא לך, בעזרת השם.
כי עוד לא קצת וכתוב 171 קילומטר, אבל זה משקר.
תמיד.
כמה כתוב?
171, אבל המחור קרוב ל...
לא, זה מספיק, זה מספיק אחרי זה. אבל לא משנה, אני אמלא לך דלק, זה בסדר.
טוב. כן, מאמין. בלי נדר. טוב, תודה. טוב, ביי חומר.
ביי.