היי האל.
היי אבא. מה העניינים? אני בבית אז אני לא בשקט, מה העניינים?
לא הבנתי, למה?
איך היה?
היה משקיף.
כן?
ולא נכתב במדרגות?
לא.
איפה את עכשיו?
אני בדירה.
טוב.
אז למה, למה המדברת בשקט?
מה?
למה המדברת זה מוזר?
אני לא שומעת אותך. למה את מדברת מוזר כזה?
כי פשוט אני לא מרגישה טוב.
אה באמת? מה יש לך?
מה יש לך, יעל?
כואב לך ראש.
באמת?
יותר ממה שאת תמיד אומרת שכואב לך ראש?
כן.
ממתי?
מתי התחילך?
רמבוקר.
כי הוקמת ככה?
כן.
שתית?
רציתי לשתות.
מה? מה?
רציתי לשתות.
רצית לשתות?
רציתי אבל זה היה לי קשה.
למה?
כואב לך גרוע? כי זה מגיע.
מה? זה מגיע.
סתם כי זה מגיע.
מבינה שאת צריכה לשתות חומי. ועכשיו את שותה או את דמינו?
אבל עכשיו גם
היו פה ילדות בדירה שלישית וזה ממש לא חייב לי לראש.
היו שם ילדות בדירה שמה?
שם מעשנות, וזה עוד יותר עושה לי כואב.
עכשיו מה הן עשו לך?
מעשנות.
למה היו לך בדירה מעשנות?
כי הילדה מטומטמת, הוא גר פה, אז אני מביאה לפה לכל חברות שאלה, זה מעשנות. לא, תגידי, אז אסור לעשן שם, מה?
נכון, אבל זה לא עוזר לי כבר.
מה זאת אומרת לא עוזר לך?
זה כואב לי הראש.
למה לא אמרת להם להפסיק לעשן?
אמרתי להם, הם כבר לא הפסיקו לעשן.
כל הדירה מסווררת ומצריעה.
וזה אחרי זה כאב ראש מכל הדברים.
אולי תקפי ירד וילמה.
הם הפסיקו לעשן? עכשיו הם קבלו מעשנות?
כן.
והחברות שלך איתך בבית או לא?
כן.
את שלקחת עד זי?
לא, אבל אני תפלא מרגיש לי טוב.
מה?
אז למה את תבואי הביתה? אני אבואה לקחת אותך.
לא, כי אני צריכה להיות מופתע מחר.
אבל את חולה, מה?
אבל כל חצי מהחברות שלי יכולות ואני לא יכולה ללכת הביתה.
את יכולה.
את יכולה, בואי. את יכולה. מלא השטויות האלה.
את יכולה להתכתב. האדם צריך ללכת לצייתה.
יעל, אני חושב שאת חייבת לבוא הביתה, מה?
לא.
אני חושב שאת מתעקשת סתם.
אני לא אומר את זה כזה בקטע של אבא שדואג לבת שלו וזה וזה.
את נשמעת על הפנים וכאילו,
כאילו זה לא טוב מה שאת עושה.
לי לא אכפת.
תישארי מבחינת כאילו, מבחינתי.
אבל את חולה, מותג.
זה גם לא טוב לילדים.
אסור לך, הרי, להיות חולה עם הילדים.
לא?
כן.
את אומרת שגם החברות שלה חולות, אז זה ממש הגיוני שהזעקת.
נכון.
מי? מי לא נמצא? כאילו...
אבל את אומרת כולם היו בשבת.
לא.
שלא הייתה חולה.
אבל את אומרת, ויש עוד חברות חולות?
אני לא יודע, איזשהו חולות.
גם בבית, כאילו.
אהמ..
מה, הם חולות? את יודעת?
לא בקורונה.
לא, לא, לא אכפת לי. לא, כאילו, אני שואל משהו עם כאב ראש.
אהמ..
לא, יש לי תחילה, יש לי תחילה, כאילו גם ממש.
מדע, יש לי תחילה, או תקש?
לא, יש לי תחילה,
וזה אמר לי שהיא גם חולה,
חיפה הזמן, בא לה להקים.
אז את חייבת לבוא הביתה מותק.
תדביקי אותנו, לא את המעשנות.
מה?
כדאי שתדביקי אותנו, לא את המעשנות.
אני רוצה להדביק אותנו.
אני חושב, תראי, אם את לא עושה את לא עושה, אני לא מכריח אותך, אבל
אין לי בעיה לקפוץ עכשיו לירושלים, אין פקקים, אין כלום. אני אקפוץ, אני אביא אותך הביתה, תנוחי בבית, תשני.
ומחר, אם את יכולה, תראי, עוד פעם, אם את חולה, אסור לך ללכת, מותק.
אני לא יכולה, אני פשוט לא מרגישה טוב. זה אותו דבר.
ויש לי קורונה.
לא, אין לך קורונה, זה לא קרה קורונה, אבל נורא הגיוני, נורא הגיוני, שאם זה מה שיש לשיר פחות או יותר, אז גם לך.
ואז זה ממש מדבק, אז את יכולה להדביק גם את הילדים, וזה לא טוב.
אני לא אלכת למחרזה מחר בכל מקרה.
אבל את הולכת למרכז.
לא, אני הולכת לרכז של המקומה הזאת, ביקור בית.
בשמאל בבוקר יוצא מישהי.
למה תשאלי את הרכז?
תגידי לה את המצב שלך, תשאלי אותה, מה לעשות?
טוב, אני שואלת.
ברור שהיא תגיד לחברה בית, אבל תשתדלי כמה שאתה מהר להגיד לי. טוב, אם אני בא לקחת אותך, אז כמה שאתה מהר...
מגזימום, אני אשאל אחת בדירה, אני יכול מחר בבוקר. לא, לא, לא. אני רוצה...
את לא מעדיפה שאני אבוא לקחת אותך היום?
כי בבוקר אני לא יכול להשאיר אותך, אני לא חושב שאני מחר.
יעלה.
טוב, אני אשאל אותה.
תתיעצי איתה ותחזיר אליי. טוב, אני מחכה לשמוע. אני אכתוב.
טוב.
תתיעצי איתה, אל תבקשי אם אין לה רשות או לא רשות.
תגידי לה, הנה זה המצב, ככה וככה. טוב, בשיעורית, בכלל עוזרת לנו.
למה אני לא רוצה ללכת הביתה?
כי אני מנסה לארגן פה עכשיו שיהיה מספיק בנות לכל מה שהבטחנו לעשות מחר, ואין מספיק בנות.
למי הבטחתם?
יש מסיבה מחרוקתית בהדסה.
אז ארבע בנות צריכות להיות בהדסה.
והרצפת שלהם הבטיחה באחת המשפחות שבשמועים בבוקר אחת הבנות תהיה שם מחר,
כדי לשמור על אחת הבנות שלה מלא, ואני יודעת למה היא עושה את זה.
היא הבטיחה לה,
אז חייבות להיות שמחר בבוקר בת אחת,
היא אמורות להיות מסתובבנות, אבל תהיה שם בת אחת,
ויש את המרכזיות שחייבות להיות שיש סתובבנות כי יש גן.
אז אם אני ארך, אז בעצם כאילו...
אז יהיה אפשר לעשות לוותר על הדבר הזה שכאילו...
תשמעי לי, מאמי, אל תפילי את הכול על עצמך.
תתקשרי לנחומי, או איך שקוראים לה,
ותגידי לה,
היא בטח גם ראתה אותך היום שאת לא מרגישה הכי טוב, נכון?
כן.
אז תגידי לה,
ותתייעצי איתה,
ואז תחליטי מה לעשות.
ואז אימא רוצה אני אבוא... גם בבוקר סיכמתי כאב לי הקוראון.
מה?
גם בבוקר סיכמתי כאב לי הקוראון.
תגידי לה, אבא שלי אמר לי להתייעץ איתך, ואני מתייעצת איתך, כי לא בגלל שאת, מה לעשות,
אלא במובן שיש בעיה, את אומרת שיש כל מיני בעיה,
כאילו אם את הולכת הביתה, נכון? לא קשור כרגע לזה שאת חולה או לא חולה, נכון?
לא, אז גם בגלל התייעצת כבר החלטתי כאילו אני הולכת לשמור על הדעת שהיא לא יכולה...
שהיא לא יכולה... תתקשרי, תתקשרי, תתקשרי, תתקשרי, תתקשרי לעזותי,
לנחומי,
ותשאלי אותה מה היא חושבת, ואז תתקשרי אליי עוד פעם, טוב?
טוב.
אל תתביישי, אין לך מה להתבייש.
שיהיו מרגישה טוב, היא הולכת הביתה, זהו, לא מעניינתה.
נכון.
כמובן, וגם אחרות.
זה נכון?
בסדר, עכשיו את לא ממציאה, באמת את חולנית עכשיו.
זה לא שאת כאילו מחפשת יום חופש.
בכלל לא, נכון?
נכון.
בסדר, אז תגידי את האמת.
הרבה פעמים אני רואה בלי הראש.
מה? לא נכון, לא ככה.
זה עכשיו יותר חזק מולי על הריח.
מה?
פשוט עכשיו זה יותר חזק מולי הריח. לא, לא, עוד לפני זה ירגש לא טוב.
ואתן צריכות להגיד לילדה שגם הייתכם? מה, היא מעשנת את הילדה הזאת?
לא, חזרה רק שאלה.
סליחה, אגיד שאי אפשר לעשן אצלכם.
אימא פה מתפוצצת, היא רוצה להתקשר אליי עכשיו ואני לא יודע.
אל תגיד לו, תעשה את זה.
בסדר, אבל אם אני עושה את יכולת גם לי.
בסדר, אז תתקשרי אליי נחומי, רחומי, רחומה ותתקשרי אליי. אני מחכה לטלפון.
טוב, מוצק?
טוב.
ביי, חומי.