מה?
הלו.
כן, עם מי דיברת?
איך דיברת שדיברתי?
גלעד אמר לי שדיברת עם אבא של שרה, נראה לו.
לא, דיברתי עם איציק, עם אבא של מגן, איזה שעה עכשיו.
על מה?
רוצה לשמוע את השיחה או שאני רוצה ש... לא, לא, תן לי תקציב, תקציב, מה קרה? הם רוצים את השבעי ברכות שיהיה במלון.
בשבת שבעי ברכות שיהיה במלון.
מלון?
אוקיי.
דיברנו על עוד דברים, אבל זו הסיבה שזה התיישב אליי. איזה מלון?
לא, מלון מסוים, הם אומרים, הם עשו חישוב שזה, במקום קייטרינג וזה, שעדיף מלון.
זה הון. מה?
זה הון עתק.
בסדר, אז אמרתי לו, תשמע, אני באופן אישי, גם רואה את זה ככה,
אבל אני רוצה לדבר עם רונית ועם מיידים ונראה.
אבל אמרתי לו, עזוב, בואו נשב ונמצא הצעות קונקרטיות,
כמה דבר כזה עולה לעומת כמה דבר כזה עולה,
ונמשיך עם זה.
תראה,
אצלנו אנחנו נצטרך חדר גם ליואב ושרה וגם לסער ויעל.
לא, אז אמרתי לו, תשמע, כמה, אז הוא אמר לי, מיוזמתו, אמרתי, שמע, אבל אם נעשה את זה,
אז ברור, נצטרך לצמצם בכמה אנשים באים מכל הקטנים.
אמרתי לו, כן, נכון, אז, אז, אז, כן, אבל זה דווקא חבל, כי כבר יש לנו מחיר קצת יותר זול בסקויה.
דווקא. לא, אבל, אבל הוא, טבעי,
הרי הם עושים את השבת של ברכות,
ומה שהם מתכננים לעשות,
הם לא מתכננים לארגן דירות לאנשים.
אם נצטרך לציין, אז אנחנו,
אז הם מצפנים.
צריכים לשכור דירות, בהון כסף.
בדיוק, יש להם שם, אני ממש רוצה להגיד למה אפשר לשאול את הפוריה,
יש לה בית ענק לפי שנייה. אני אומר לו את מה שהוא אמר לי, אני לא, אל תראה, אתה רוצה לשאול מה שהוא אמר לי, או שאת,
כאילו, כן, אוקיי.
אני מספר לך מה שהוא אמר לי, לא סגרתי איתו כלום, לא סיכמנו שום דבר, לא זה,
הוא גם עוד השכל, שיחפש מקום, בואו נראה לך על מה. אמרתי, אמרתי לו שאנחנו נחפש מקום, בואו נמצא כל מיני אפשרויות.
רגע, תקשיבי, אז הוא אמר לי, אצלנו לא עושים ככה, לא מארגנים דירות מאיזה שכנים,
אלא יש מסתבר, לא ידעתי את זה, אבל בגבעת שמואל יש דירות כאלה להשכרה לשבתות.
אוקיי.
את שאלת אותי?
כן, כן. הוא אומר לי, זה עולה ארבעת אלפים שקל, דירה כזו של ארבע חדרים מיליון.
זה מוזר.
כי לי אשתו אמרה לי, בוורט זה עולה עד אלפיים שקל, אבל בסדר. זהו, הוא אמר לי, אני רוצה להשתמש בהקלטה, אני אשלח לקחת. זה לא, לא, כאילו, אני לא נוח קרה. הוא אמר לי, בדקו קייטרינגים וזה לפחות שלוש מאות שקל לבן אדם, שזה לארוחה,
שזה שש מאות שקל לזוג, שזה שש מאות שקל, אלף ומתיים שקל לזוג לשבת.
והוא אומר, והחישוב יצא שזה פשוט יוצא יותר יקר
מאשר במלון.
אמרתי לו, אוקיי, כמה יעלה במלון?
בכל מיני דברים, תכלס ולא יותר.
אמרתי לו, אוקיי, בואו נבדוק כמה זה עולה.
ולמה לדבר באוויר? זה מה שאמרתי לו, תכלס, אקשן פיק.
וזהו, אמרתי לו, מה אם,
העליתי עוד אפשרות שאולי נזכור כולנו איזה מקום מלון איזה... איזה וילה.
וילה, בדיוק.
וילה בצפון. כי אמרתי לו, תשמע, במלון יש חיסמון,
שכאילו אנחנו במלון,
אז,
אתה יודע, לא ייתנו לנו מקום משלנו ולא, זה כאילו אוכלים ארוחת בוקר במלון, זה כאילו אובן סאן, לא?
כן, זה ממש מוכרח.
מעלות ידווק, זה גם יפה.
אמרתי לו, בואו נברר אם יש למה לנסוע איזשהו וילה כזאת. אמרתי לו, אנחנו, המשפחה שלנו נסענו הרבה פעמים לצפון.
וזה יפה מאוד, זה לפעמים, כאילו, אם הם לוקחים את היפים, זה מאוד יפה. אז לא, אנחנו הלכנו לווילות, אבל אמרתי לו, אני יודע שיש את הווילות האלה, איפה שחבר'ה צעירים עושים כזה, תדע,
מסיבות רווקים וכאלה, יש שם
15 חדרים כזה, ושם יש לנו שליטה על מתי מגיעים, מתי יוצאים. אפשר גם להתבצע, אפשר החוק הזה גם לכל מי שמגיע, שזה יהיה סוג של טיול כזה לצפון וזה.
כן, שנייה, אבל סליחה שאני קוטעת לך,
צריך לקחת בחשבון שזה שבת שכבר נכנסת ב-4.
נכון, נכון, אבל אפשר, אם זה מקום כזה, אפשר גם להגיע לשם.
המשמעות היא, למשל, במלון,
שאומרים, תשמעו, החדר מוכן ב-3, אין לכם עליו שעה מוקדם יותר, ימות העולם.
בגבילה כזאת, יכולים להגיד לך, אוקיי, באו בבוקר ואין בעיה, ואז אפשר, כאילו, ילדים שיהיו בבריכה וזה, ואפשר, נגיד, בחדר,
אפשר לדחוף כאילו יותר משני מיזוג, את מבינה, כאילו, במלון רואים לך... כן, אבל גם אין לנו הרבה, כאילו, יש לנו, אנחנו לא נזמין פה את כל הדודים, אנחנו מזמינים רק את ההורים שלנו ואת הילדים שלנו.
לא שזה כזה.
אמרתי לו, תיקח בחשבון שזה יהיה, יזמינו פחות, אז אנחנו נותנים... לנו יש חמישה חדרים,
כי זה אתה, אני וגלעד, יעל וסער, יואב ושרה,
ההורים שלי, אם הם יבואו בכלל, וההורים שלך.
אוקיי, משהו כזה, אני לא יודע,
אני לא נכנסתי לזה,
לא נכנסתי.
הוא אמר לי,
אצלנו זה יהיה מקסימום עשרה חדרים מהצד שלהם.
אמרתי, אוקיי, אצלנו זה יהיה פחות,
אני לא יודע כמה,
אבל זה יהיה פחות מעשרה חדרים.
אז זה מה שאמרנו, אז אמרנו עשרים חדרים, אז צריך לשים. אמרתי לו, תשמע, אפילו אם זה אלף שקל,
אז זה כבר עשרים אלף שקל.
אז כאילו, לשנינו ביחד, עלות סך הכול.
ואם זה אלפיים שקל,
אז ארבעים אלף שקל זה כמעט חצי מהחתונה.
כן.
אז הוא אמר, כן, אבל גם נשכור את הדירות האלה.
בקיצור, זו מה שהיה, הסליחה שלנו, אמרתי לו,
אמרתי לו, תשמע,
יש עוד זמן אלף, עד נובמבר, בנובמבר
המלונות לפי דעתי די ריקים, אז אפשר, ובטח הווילות
יחסית ריקות, אז אפשר כאילו למצוא משהו כאילו, בהנחה זה לא אוגוסט.
וג' אמרתי לו,
אז אמרתי לו, בסדר, זה לא לחץ. בוא,
אני אסתכל, אתה תסתכל, אני אמצא איזה פתרון, נחזור עם מספרים אמיתיים על כל הדברים, ואז נוכל להחליף בשכל.
אמרתי לו, אני אדבר עירונית, ונראה.
ומה עם האופציה שיבואו עלינו?
הם לא רוצים, הם לא מוכנים לזה, הם לא מוכנים.
הם לא מוכנים שיהיו דירות כאלה, כן. הם לא מוכנים שיהיו דירות, כאילו, שיארגנו את זה. כי פה אנשים כן ייתנו דירות.
אז הם לא מוכנים לזה.
טוב, אוקיי.
אני אגיד לך איפה, אני אגיד לך, דיברתי איתו על עוד דברים. אני אגיד לך, תקציב שנייה. דיברתי איתו גם על זה ששירה ומגן חושבים
ללכת לקרית ארבע.
הם לא חושבים, הוא חושב.
הוא חושב. לא, גם שירה עכשיו נעולה על זה. דיברתי עם שירה. למה היא נעולה על זה? איך היא תגיע כל הזמן? בינינו, אני אומר לך, כי הוא אמר.
אין מה לעשות, בינינו.
נו, אבל אז הוא אמר, אבל שירה לא מודעת לזה שאני אצטרך לשלם לה מדרשה, כאילו היא גרה שם.
רונית, רונית, אני יכול להגיד לך משהו?
כן.
עכשיו, בנקודה הזאת,
תורידי טוב, אני לא במאבק איתך. לא, אני לא אומרת לך, אני אומרת בשביל שירה, אני לא חושבת שהיא מבינה. אני מבין, אני מבין, אבל תקשיבי לי שנייה, תעצרי שנייה, תקשיבי לי שנייה.
תקשיבי שנייה עמוק.
זה רעיון לדבר. אני אומר לך את האינפורמציה.
כן. אני לא,
ואתה מזעזע כי זה רחוק וזה מסוכן וזה יהרוס לה את המדרשה.
היא לא תהיה במדרשה והיא לא תגור שם. אני מבין.
אז אל תשתמשי בכל המילים שהשתמשת עכשיו.
תגיד לי שאת לא מתלהבת מזה, אל תגיד לי, זה לא מזעזע ואני לא יודע למה כי זה לא. אני רוצה שאתה בשכל שלך תדבר איתה.
אוקיי, אני עוד לא מדבר איתה, אני לא יודע לך לדבר איתה. לא, אני רוצה לדעת, אני רוצה לדעת מה המשמעות.
היא אמרה לי שהיא תקבל מיטה, זה מאוד משנה.
היא לא הבינה כנראה. תתקבל מיטה בכסף, תתקבל כאילוי. אז יש הבדל אם תתקבל מיטה ב-200 שקל או ב-2000 שקל, נכון?
זה יהיה אלף שקל בחודש. אוקיי, אוקיי, אוקיי. תרגעי, הכל יהיה בסדר. לא, והיא תהיה חמישית בדירה.
חמישית. רונית, הכל יהיה בסדר.
תרגעי, אין פה פחד, אין פה לחץ.
תקשיבי לי, אין פה שום לחץ.
מה שיהיה בסדר,
אנחנו נקבע עם זה. כן, אני אומרת לך את האמת. אני דיברתי איתו על זה כי רציתי לשמוע מה הוא חושב, שאולי גם הוא מתנגד לזה. אבל הוא, מה אכפת לו? אתה מבין? לא, הוא, מה אכפת לו? הוא, מבחינתו,
קריית ארבע זה כמו הגרוש בשבילנו,
כאילו זה לא מקום אקפיל.
ואין להם בעיה.
בטח שאין לו בעיה, אתה מבין? כי הבת שלו לא... אני לא מדברת באינטונציה, לא, אני אומרת לא לך, אני אומרת כאילו... לא, לא, לא, אני לא,
אני לא רוצה.
תפסיקי את האינטונציה הזאת. לא, אני חושבת שזה ממש,
דווקא בזה הייתי מטילה וטו.
אני מבינה שזה נוח, לא, הוא לא,
הוא צריך לצאת מתוך נקודת הנחה, הוא לא חוזר לישיבה לפני אפריל.
ואם יעשו לו ניתוח וכל מיני כאלה, אז היא לא צריכה לדברות. רונית היא, רונית היא, רונית היא תמוס אותך, מי אמור?
בכל מקרה זה לא יהיה אסון.
רגע, אפשר להגיד מחשבה שלה, לא, לא,
שאני לא אשכח,
יואב נורא מקושר בישיבה,
שיבדוק את האירוח בהר עציון, הוא אירוח מעולה,
ויואב יש לו שם דירה,
אז יואב לא צריך לבזבז עליו חדר, וגם היא יכולה לישון אצל יואב,
ולנו יצא זול, ושהם ישלמו, ובהר עציון האירוח ממש יפה.
זה מקום יפה.
רעיון מצוין.
אבל שיואב עכשיו יבדוק את זה, כי זה מקום גם ממש עמוס.
רעיון מעולה.
ואז בישיבה יואב יסדר לנו שם אולם, ו... רגע, רגע, אל תתקדמי עם זה.
כאילו, אנחנו צריכים גם את ההסכמה שלהם לדברים האלה, אבל אני אומר שזה רעיון מעולה. אבל לדירות בכלל, שזה שבת פרשת לך לך שפנוי.
אני חושב שזה פנוי.
לא, אני אומרת, מי אמר שזה פנוי? שיואב יבדוק. אל צריך לבדוק, אז אני אומר, בואי נבדוק,
אבל אל תרוצי עם זה יותר מדי,
כי זה לא סגור,
אני אומר,
אוקיי, אני חושב שזה אחלה רעיון,
באמת אני חושב שזה אחלה רעיון, בואו נבדוק את זה. יש לנו את יואב שם פתאום נציג, והוא ישמח לבדוק ולטפל בעניין הזה.
באמת זה מעולה מהרבה מאוד בחינות.
אני מניח שזה גם לא יקר כמו מלון.
לא, זה יקר, אבל לא כמו מלון. נכון.
אז אני אומר, בואי נבדוק את זה. אני אדבר עם הרוצה, עם יואב, שתדאג לבדוק את זה.
אני רק, בסדר, אוקיי, נבדוק את כל האפשרויות,
אין ברירה, אז נכנס לעניין ונבדוק את העניין.
אני אדבר עם יואב, אני אגיד לו שאני אבדוק מיידי את הדבר הזה, בשבילו זה לא בעיה לבדוק את זה,
וגם עלויות וגם דברים כאלה.
גם להגיד להם תשמעו זה נובמבר, אז זה כאילו יכול להיות זול יותר.
בסדר, כן, אחרי. לגבי הקריית ארבע, אני ממליץ לאחרונים,
תהיי שנייה מההיסטריה, אני לא אומר שאת לא צריכה להתנגד לזה,
אבל תהיי שנייה מהתגובה,
מהעצבים שלך, שהוא מזעזע,
וברור שלא אכפת לו, וכאלה.
אף אחד לא פה נלחם באף אחד, גם לא, לא?
כן, אני מקשיבה לך.
גם הם לא נלחמים בנו,
גם שירה ומגן לא האידיוטים שהייתם מסגרים מהם,
גם זה, אף אחד לא מנסה לדפוק אותך פה,
ובמקרה הכי גרוע,
כן, יהיה איזה משהו.
בואי, נדבר על זה בצורה שאני לא מתלהב שתגור בקריית ארבע. לא, אבל הנקודת הנחה ששירה לא מבינה,
שבוודאי שהיא לא גרה שם בשינה. אני מבין, אז צריך,
אז את צריכה להסביר לה את זה, או אני אסביר לה את זה. תסביר לה את זה. אבל, אבל אנחנו צריכים לדעת למה דברים.
קודם כל, האם באמת
היא תצטרך לשלם על מיטה שלמה,
וכמה
היא תיאלץ לשלם על מיטה שלמה?
בשביל שאני אוכל להגיד לה, תשמעי,
אם היא מסיימת אלפיים שקל על מיטה ועוד אלפיים וחמש מאות שקל על שכירת דירה,
אז קחי ארבעת אלפים וחמש מאות שקל ותפקרי דירה מהממת בגורס יציאות,
נכון? אני רוצה לדעת את זה, נכון? בשביל שאני אוכל להגיד לה את זה.
אני אגיד לך, אין מבחינתם, אם היא גרה שם,
אתה צריכה לשלם פול בורד, כי זה אומר שהיא גם מקבלת... אני מבין, אם זה נכון, אז זה מאוד משנה, נכון?
אז לדעת את זה בוודאות, לא ברמת מה שנראה לך.
אני צריך להגיד לה, תשמעי, שירה, את טועה, את חשבת שיהיה לך בחינם הדבר הזה בראשון שעה. אז אני צריכה להתקשר למי שאמרה לי את הרעיון המטומטם הזה, שבטלטולי אמרו לי שנייה. מצוין, מצוין.
לא, למה להגיד למטומטם הזה?
אני צריכה להתקשר למי שאמרה לו את הרעיון הזה,
ולראות את זה.
אבל רונית, אני לא מחנך אותך.
כן, לא, אני אגיד לך, הבעיה עם מגן... רגע, רגע, רגע, רגע. בשבילך אני אומר את זה.
בשבילך אני אומר את זה. מציני תגידי מטומטם, אבל מכניסה את עצמך לאיזשהו מקום זועם וזועף, במקום
שרוצה להשיג את המטרה שלך. אני מרגישה שמגן מאוד דואג לאינטרסים שלו, והוא לא מבין... אבל הוא לא, הוא לא. זו הבעיה שלך. אין פה אינטרסים שלו.
אין פה אינטרסים שלו. מה, היא תצא כל יום מקריית ארבע בבוקר ובלילה? אני מבין,
זה לא אינטרס שלו, אבל מה האינטרס שלו?
האינטרס שלו שהוא יעשה ניתוח וישתעמם במגדל עוז, אז ככה הוא יעני, יהיה קרוב לישיבה.
לא, אבל זה היה אינטרס שלו שהוא יהיה... כן, כן, כי הוא רוצה... אז לפי דעתי... לא, כי הוא לא רוצה לשבת חודשיים, בני, בלי לעשות כלום. אז לפי דעתי... זו משנתת כמו שיעשו לו ניתוח וייתנו לו זמן, מי אמר שזה נכון? אז לפי דעתי,
את צריכה להגיד לעירה לבטל את האירוסין,
כי היא מתחתנת עם שרה של בן אדם שכושב... לא, לא, לא. תני לי לסיים את המשפט.
כי היא מתחתנת עם שרה של בן אדם שדואג לאינטרסים שלו
ולא לאינטרסים שלה.
זה שרה של בן אדם?
אסור להתחתן עם מישהו ש... לא אמרתי את זה. למה אתה אמרת? זה מה שאת אמרת. את אמרת, הוא דואג לאינטרסים שלו. אבל לא אמרתי מעבר. הוא לא מבין, תקשיבו. הוא לא יודע מה... הוא לא מבין, אז הוא לא דואג לאינטרסים שלו, אלא הוא פשוט לא מבין.
אני שנייה, אני אומרת... לא, לא שנייה, לא שנייה.
אם הוא דואג לאינטרסים שלו,
אז הוא חרא של בן אדם.
אם הוא לא דואג לאינטרסים שלו... אתה לא נותן לי להכניס מילה, אתה לא נותן לי להגיד.
לא, אני לא אגיד לך להכניס.
לא, אני לא אגיד לך להכניס. לא, לא, לא, לא. הוא וההורים שלו, הם לא יודעים איזה מגדל עוד. אין להם מושג שזה מקום רציבי. רונית, אני אנתק את הטלפון.
טוב.
אני נתתי להכניס מילה,
והמילה שהכנסת זה שהוא דואג לאינטרסים שלו.
וזה כמו שאת חושבת שאני דואג לאינטרסים שלי מולך,
ואת צריכה לדאוג לאינטרסים שלך מולי.
זה זוועה אם את באמת חושבת שהוא דואג לאינטרסים שלו מול האינטרסים של שירה שלנו,
אז את צריכה להגיד לשירה לנצור חתן אחר.
אני,
יכולה להגיד, במקום זה להגיד, תשמע, הוא לא מבין מה המשמעות,
וזה יכול להיות.
יכול להיות את צודקת.
הוא לא מבין מה, איך זה ישפיע על שירה,
יכול להיות את צודקת.
להגיד,
הוא דואג לאינטרסים שלו ועושה מניפולציות על שירה,
זה להגיד הבן אדם חרא של בן אדם.
ואין, אין לאן להתקדם מפה, אז צריך להילחם בו בכל הכוח.
את מבינה מה אני אומרת?
כן, כן.
אוקיי. אני רוצה רגע להגיד לך,
הוא לא מבין שאם היא בקריית ארבע היא כלואה שם בלי אופציות עבודה, בלי כלום.
בגוש יש לה את יואב,
יש לה את הזה. עכשיו, כמו שהם לא מוכנים לעשות אצלי שבת שבע ברכות, אני לא מוכנה שתגור בקריית ארבע. רגע, רגע, אל תעברי נושא.
אל תעברי נושא. בואי נדבר על מה שדיברת.
אבל שנייה, ולמה פתאום נזכרו בזה השבוע? במה?
על השבת.
כי הם בדקו את העלויות והגיעו למשקעה שזה יותר טוב. זאת אומרת, הם בדקו? מאיפה הם הביאו קייטרינג ב-300 שקל? אני לא לא, אנחנו לא צריכים לקחת הכי יקר.
והם, והם ענו... רונית, רונית, נורא קשה, אני לא מתלונן עלייך, אבל נורא קשה, כי את קופצת מעניין לעניין, ואי אפשר, אי אפשר... ואני יכולה לסדר לי דירה בחינם של חברה, אבל לא משנה.
ויש אצל סבתא שלו מליאור חדרים, כאילו, אני לא מבינה למה הם הולכים על הכי זה, וזו ממש הוצאה מיותרת מבחינתנו.
אה, אוקיי, אוקיי.
עוד פעם,
הנה המצב, הם אחראים על השבת של אביב רחוב.
את סיכמתי, את רצית את זה.
הם אחראים על השבת של אביב רחוב.
אני לא סיכמתי את זה.
הם הסבירו לי שזה יהיה אצלם בגבעת שמואל,
כי הם הסבירו לי שכל המשפחה גרה שם.
גם ההורים שלו. אבל את אמרת לי שזה יותר נוח לך גם.
לא, כי הם הציגו את זה ככה, שהם מסודרים,
ולנו ייקחו דירה שזה בערך אלפיים שקל, וזהו, אמרתי, אוקיי.
הבנתי.
הם לא הציגו את זה ככה, שצריך מלא מקום וזה.
אז לא צריך מלא מקום,
אבל צריך מקום.
אבל צריך מקום רק למשפחה שלנו.
אוקיי, אז האוצר.
אני אגיד להם שיש לי חברה שגרה שם ליד.
אני אומר להם. אשתי לא מסכימה, אז זהו, מה הבעיה? לא, אבל למה אתה הולך על קיצוניות כזאת? שנייה, תן לי לשאול. הם לא רוצים את זה. אבל בשבילי,
אני רוצה לשאול את דרורית אם היא מוכנה שאני אטרח אצלה באותה שבת.
אני לא רוצה את זה.
טוב.
אני לא רוצה שהם יהיו בכל מיני, אני לא רוצה את זה.
אבל להם אין בעיה, הם בבית שלהם, הם לא צריכים לזוז.
לא, אבל כל המשפחה שלהם, וכל ה... הם לא מזמינים אותך. אני לא מזמינה דודים, גם הם לא.
איזה דודים? האחים שלו גרים שם, שלוש.
טוב, אז תגידי להם את זה, אין לי דקה.
אני לא אכפת לי. אני חושב שאת לא מסתכלת על זה נכון, אבל בסדר. אני חושב שהגישה הנכונה היא להסתכל על זה. אני לא רוצה להוציא עוד 15,000 שקל
על שבת מטופשת שהיא...
אני מבין. אני מבין.
אבל אז אתה הולך את הווילה,
אני חושב.
לא, אבל גם אם אתה הולך לווילה אתה צריך אוכל ולא עולה 300 שקל. אני לא צריכה כזה קייפרין מפואר,
להתחשב בזה שאתה לא אוכל ביום ולא כל אחד אצלנו כזה אכלן.
לא יודעת איך הם יגיעו לסכומים כאלה.
עורנית אקספר. הם גרים בגבעת שמואל והם חיים בזה שלהם.
תקשיבי לי, מאמין.
תקשיבי לי,
ההסתכלות הנכונה היא
לא לקפוץ בהתוללות,
אלא לבדוק אמיתי
כמה עולה,
מה אפשר לעשות מבחינת עלויות. אני אבדוק, אני, שאר החברות שלי שגרות שם.
תראי, תהיי בשקט רגע.
כמה עולה לנו ההצעה שלהם, מה אפשר לעשות
בשביל להפחיד את זה?
למשל, כמו שהצעת,
למשל,
ללכת לגור,
שאולי, אולי, לא יודע, אבל אולי זה יותר זול.
לבדוק את המספרים האמיתיים,
ואז לבוא ולהגיד: תשמעי, אני
מוכנה לשלם סכום כזה,
אני דבר כזה בשבילי לא מוכנה לשלם,
יעלה, כמה יעלה. כי הם כן יכולים להגיד שהם רוצים קייטרינג, נכון?
יופי.
זה לגיטימי להגיד שהם רוצים קייטרינג. אז גם אתם צריכים לשלם משהו בכל מקרה.
אז כמה זה עולה, כמה זה האפשרויות,
ואז אולי תגידי, תשמע,
יעלה לי ולמשפחה, רק מי שאני רוצה להזמין,
בצורה כזאת, שאני אלך אליהם, שזה יהיה בגבעת שמואל,
יעלה לי עשרת אלפים שקל,
יעלה לי במלון שלושים אלף שקל,
אני לא מוכנה עוד עשרים אלף שקל,
נקודה.
או יכול להיות שיעלה לי בשיטה הזאת,
כמו שאני רוצה,
יעלה לי שבעת אלפים שקל,
במלון או בבגרות יעלה לי ארבע עשרה אלף שקל,
אני מוכן רק כן לשלם עוד שבעת אלפים שקל,
יכול להיות הרבה דברים שיכולים להיות. עד שאין מספרים אמיתיים על מה מטופר,
אז לא, אז על מה המלחמה?
אף אחד לא יכריח אותך לבוא לשבת של ערב רחוב.
את יכולה להגיד להם, תשמעו,
לכו לעזאזל, לא רוצה להכיר אתכם. את יכולה להגיד להם... אני יכולה לבוא גם לישיבה שלו, אגב.
את יכולה מלא דברים.
בואי נבדוק את האפשרויות.
אפשר להיות בקריית ארבע, ההורים שלי יאכלו אותנו בלי מלח.
תערומי, עזבי את ההורים שלך ועזבי את האבא שלי ועזבי את ההורים שלהם, אדוני, הכל.
תסתכלי על מה המציאות,
כשיהיה המציאות,
אני מספר רק מה שאנחנו דיברנו, זה הכל.
תסתכל על מה שזה, ואז לשים על זה מספר.
לא לפחד, לשים על זה מספר.
מה המספר שאני, נגיד, מפסידה מללכת בשיטה שלהם?
מה המספר שאני מרוויחה מללכת בשיטה שלי?
יכול להיות שהמספר הזה לא שווה לך, ואת אומרת "אני לא מוכנה".
יכול להיות שהמספר הזה כן שווה לך,
או שהמספר הזה שווה לך במובן שכאילו לא שווה לך להילחם איתם, זה יכול להיות גם דבר כזה.
יכול להיות מלא דברים.
בואי נחכה, נראה את המספרים, נדבר עם יואב למשל,
נראה במלונות כמה באמת הם לוקחים,
נראה כמה עולה וילה,
נראה אולי אנחנו רוצים לארגן אחלה קייטרינג ב-200 שקל,
אלה דברים יכולים להיות.
בואי נבדוק את זה, יש מספיק זמן,
ולא צריך להילחץ, להתעצבן, שעצם הדבר עלה.
את מבינה מה אני אומר?
כן, אבל זה עוד עלות שאני... אבל עוד לא שם.
חשבתי עליה, כן. אבל עוד לא שם, זה בדיוק מה שאני אומר לך. עוד לא שם, עוד שום עלות. אפשר להגיד, תשמעי,
אנחנו, תשמעו, אחת ישראל, אני לא רוצה שיהיו בחוץ.
אף אחד לא מבינת אותה. אני אגיד לך בדוגרי, בעיניי זה קצת טעות, כי אם הייתי יודעת את זה, הייתי לא עושה חתונה ביום ראשון,
הייתי עושה חתונה אולי בחמישים,
ואז ממשיכה למלון, אתה מבין?
אבל היא ידעת את זה?
לא, כי הם אמרו שזה... לא, אז לא ידעת את זה, נכון?
אבל רגע, רגע, רגע, רגע. אבל רגע, היא ידעת את זה?
לא.