שיבה איתי,
היא עכשיו ירדה מהרכבת, אהלן מס שעל הרכבת יעל מסכנה, תקועה, לא יודעת איפה, בביתר.
גלעד משגע לי את השכל שהוא רוצה לנסוע לירושלים, אני מסבירה לו שזה טירוף.
תנסה להסביר לו שזה לא לעניין עכשיו, אין לו איך להגיע, יש פקקים, אנשים עומדים, אין לו שום סיבה לרוץ לירושלים, בחום הכי נורא.
יכול להיות, קניתי טורט של אוכל, שנעשה מנגל בבית.
נתראה שאף אחד לא יגיע לשום מקום, אוקיי?
מה? את מדברת על מחר?
לא, עשיתי לה היום, שיהיה, אתה יודע, שירה, שיהיה בבית.
אני לא מנגל, רונית.
מה? לא מנגל, קניתי אוכל, לא מנגל,
מלא אוכל, מלא בשר.
לא, אבל. מכל הסיבים. תרגיע את גלעד, כי הוא נתקע,
הוא לא מפסיק לחפור לי כבר שעתיים, מישהו חייב לנסוע, חייב לנסוע, לא מבין למה הבחור לא יושב ומנצל את היום לדמות.
פשוט לא נותניק. כי פשוט, אני אגיד לך מה, כי פשוט זה לפי הווייז, זה בסדר גמור.
אבל הווייז לא יודע, אם היא עד הייתה יודעת, היא גם לא הייתה יוצאת מהבית.
מסכנה, אתה מבין שהיא מ-2 באוטובוס והיא לא יודעת מתי היא תגיע הביתה? איך היא הגיעה בביתר? לא הבנתי.
האוטובוס הגיע לשער הגיא, שלחו אותו, לא יודעת לאן, אבל לא נתנו להם להתקדם,
והוא עשה איזה סיבוב,
לא הבנתי איך, נסע, לא ברור לי איך,
לא יודעת, אבל אי אפשר עכשיו לנסוע.
מי שלא צריך לנסוע, שלא ייסע.
כולם כותבים את זה, אנשים כותבים שם, לא הבנתי על כך, אני לא יכול לדבר על סוף, ביי.