הייתי עכשיו אצל ההורים שלי, פגשתי את יואב ושרה.
נו, איך היא?
חמודה, ממש קטנטונת, או ממש חמודה.
אוקיי.
חמחנית, שחקנית, אתה יודע, נראה שהיא ויואב בטוב ממש.
יופי.
יעל די תשושה, כי אתה יודע, זה נורא מציבי לבדוד המון פנולות.
אוקיי.
קשה לה להחליף, ואחר כך שכאילו נחכה, נלך לעוד מקום. אני פעם הבאה רוצה שאתה תבוא, נפגש שם.
אנחנו סומכים על הטעם שלך. אמרתי לה, כאילו, היא נורא בלחץ, אבל יש לה זמן.
היא כזאת יפה שכל שמלה כל כך מהממת עליה, שזה מטורף.
כן.
אז זהו, אני מקווה שהיא עכשיו אצל ההורים שלי, היא מתכוונת לישון ואז לנסוע לירושלים למשמר.
אני חשבתי שתיים.
כנראית לי מיובשת ממש.
רגע, שרה, בבקשה.
לא, לא, יואב, נא לקח את הרכב של ההורים שלי.
כן.
יש לך תמונה בחפץ חיים, ואז הוא משאיר את הרכב ברמלה.
איפה הוא? איפה הוא עכשיו?
הוא עכשיו נסע איתה לחפץ חיים.
אה, הוא לא בבית.
הוא לא יצח.
לא, לא.
רגע, תקשיב. הוא מרמלה נוסע עם חברים שלו, קיינן וזה, לאלון מורה, לנונגל של השבט.
אוקיי.
אז הוא יחזור לשם, ויקח את האוטו,
וכנראה ישאיר את האוטו, ומחר יחזיר להם או משהו כזה. טוב, ביי.
יש לו מיליון דברים. רגע, מה עם גלעד? הוא לומד. אין לי מושג, אני מבין.
תראה, תקשיב, הוא לא ילמד, הוא לא יצליח כמו הוא לא למד דקה, חבל, הוא יתבאס בטירוף.
אין לי מה לעשות, רונית, תתקשרי אליו, ביי. תעלה, תראה מה איתו, תעלה, תכתוב. אני לא, אני בביג, מה לא ברור לך?
אה, הבנתי, אוקיי, חשבתי שהגעת כבר. אמרתי.
לא שמעתי, לא הבנתי.
ביי.