אני בקטלב, ברוך השם, היה לי סיוט שאתה לא יכול לדמיין, פשוט.
מה קורה לאט?
היה רחוק כל כך, ובהלוחם נסעו, האנשים האלה לאט ובלי מזגן, כמעט הכיתי.
היה לי נורא, הרגשתי, הזדהייתי מההרגשה שלך באוטובוס.
גם לשירה היה גרוע, את יודעת.
מה הגרוע עשה? נסיעה?
לא,
לא הופעה.
אז מה? אז היא חזרה כבר?
היא עוד לא צריכה.
למה היה לה גרוע?
כי חיכו שעות עד שהוא יתחיל,
והודיעה ואני לא יודע מה, ואז אמר כשהיא באה לשמוע, עשה איזה שלוש שירים והלך.
אז שתלכה באיתה, אני לא הבנתי מלכתחילה מה התלהבה הדבר הזה, ממש לא הבנתי.
צריכה לקום אחר מוקדם.
כל אחד תקשיב לכמות הימנים שראיתי שם.
כמה שאני מנסה לחנך את עצמי,
הוריד לי עוד יותר מהרצון להיות בקשרים עם הקבוצה הזאת. סתם, זה לא יפה, אבל זה
היה הזיה, כמות הימנים שהיו שם, זה היה הזיה.
הייתי חייבת לנסוע, לא, היה לי ברירה, פשוט לא היה לי ברירה.
העיקר הגעת הבית.
נורא הרחבה שבאתי. אני עוד, אני עכשיו בבליית סטולמן, הלכת ברגל, כי בדקביל לא הייתה לנו תבונה לפחות להביא אותי עד הבית.
אוקיי, בבקשה.
ביי, שגולד, גלעד ילך