כן, בני, אנחנו ברוך השם במלון אייל, אחרי הרבה מאוד זמן.
נראה לי את פה קודמת כבר? גמרנו?
מה? לא, רק מקודם הגענו לפני רבע שעה.
לא, אני אומר, את כבר לא שמתי לבית.
אני בינתיים רק הגעתי, חכה, הם רוצים ללכת תכף, אני לוקחת אותם למוזיאון המוזיקה הזה פה צמוד למלון.
כל הכבוד. הבעיה היא שאני רוצה לקנות כרטיסים, ואני שוב לא זוכרת את הסיסמה שלי דרך ארגון המורים,
והמייל שלי שם בפלאפון, משום מה אני לא יודעת כמוך,
למצוא את זה.
אתה זוכר שבוע שעבר נכנסתי ושלחו לי סיסמה של ארגון המורים?
זו סיסמה זמנית, בטח שלחו לך.
מה?
בטח שלחו לך סיסמה זמנית.
לא, שלחו קבועה, אני לא זוכרת.
המייל שלי, אני לא רואה אותו. המייל שלי, כאילו נגמר המקום, אז אני לא רואה אותו. אתה בבית אולי להסתכל?
רועית, תסבירי לי, מה זאת אומרת?
שולחים לי את הסיסמה למייל, והמייל שלי נגמר לא המקום, הוא נתקע, הוא הדיוני בפלאפון, אני רואה.
רגע, אני צריכה לסכת לגמרי שלי.
שלי, אתה יכול?
כן.
נו, הכי טוב.
גידי, אתה בבית?
לא.
אה, איך יעל?
לא יודע, בשמחה היא על הפנים.
היא על הפנים?
כן.
למה?
אין לה כוח ללמוד. אין לה כוח ללמוד.
אין לה דברים, כן.
טוב.
היא בטח לא אוכלת. יש לה עכשיו הודעה בפלאפון, תסתכלי רגע.
בסמ"ס?
אה, כן, כן.
שנייה.
אתה רואה?
רגע.
זהו חיילים ומשפחות שגרים באל-עד וכיוצאו
ירושלים בירושלים.
זה לא יתגר.
אוקיי, מה אני מחפש?
שנייה.
תסמה של ארגון המורים.
תסמה משפט הכלי.
תסמה.
מה?
אני יכולה לכתוב ששכחתי סיסמה ושוב ישלחו.
מי אמרת? זה לארגון המורים?
כן, סיסמה.
ביום ראשון שעבר.
אה, אוקיי, ביום ראשון.
ב-28.
ב-28?
כן.
לצערי הרב,
אני לא יכול להתכנס לסימן.
בית המכרע, אפשר לחשוב, הודעות חוקר מוחדות.
זהו, זה מה שיש ב-28, אין כלום.
אני כותבת, שכחתי סיסמה. אולי זה בעיקונים, שנייה.
הנה, הם שולחים לי, הם שולחים סיסמה למייל.
אוקיי.
אתה רואה משהו?
אוקיי.
בכל מיני מכתבים שמוקפים בסוף השבוע, רק מפני עשר שנים.
אישור ואיפוס סיסמה.
כן.
אוקיי.
ביקשתי להדפל את איפוס הסיסמה לחד היתה.
סיסמה חדשה, מה את רוצה?
מה שבא לך, נו, תגיד לי. מה זה מה שבא לי?
תכתוב יד ושם באנגלית.
עוד כמה שבועות שהשבח מאוד מאוד רוחש,
רותח סביב הסיפור של הממ"ח.
או תכתוב סבתא. לא משנה. מה כתבת?
איפה?
רגע, יואב אברהם נראה את מלחצי הרימונות של הממ"ח.
אבל הוא נשאר בעשר השנים שבהן הוא קורא...
להעביר את מוסדות החינוך של ה-MDL מגני הילדים,
של גני הילדים ותלמודי תורה לגיל היותר-פעיל,
להעביר את אותה רשת ממלכתית מפוקחת שבה יש ליבה,
יש מחבר רבנים מפוקחת.
יש לי, יש לי. תגיד, תכתוב ממון 474.
מה?
מה הסיסמה?
רגע, אני לא יודע מה קורה.
ממש, מערכה מהתנור, דברים שקורים ממש בימים האחרונים במשרד החינוך.
אוקיי, זה כמו בשביל יואב אברהם מלדסה שיר האמונה שלנו שם.
רגע, בלי עוד גדולה?
בלי עוד גדולה.
יואב אברהם מלדסה שיר האמונה?
Y-A-Y-H-S-E, שלנו שם.
17 זה משמעותי,
אנחנו מדברים על כמה אלפי תלמידים זה ללב משמעותי.
אוקיי, רגע.
כרגע החינוך העולמי חרדי זה באזור החדשה. סבבה, תודה.
זה לא הרבה.
אני חושב שתהיה כאן עלייה, אנחנו עדיין לא יודעים מה מי,
אבל החבעה האלה משמעותיים לא רק בגלל... מה האימות זהות שלי? הוא!
בגלל המשמעותיים, מי לקהילות הללו,
קודם כול בתי ספר גדולים,
במוסדות גדולים,
אבל יש את הנשמות משמעותיים,
והאדמו"ר מברז מחליט להעביר מוסד שלו.
יש לך כמה, אלא בודק את השטח,
חסידות צאנג,
חסידות בודיאן, יש כמה קבלים, יש כמה חסידויות.
זה מאוד מאוד מעניין,
ואולי הכי מעניין, הכי גדול,
קהילה של הרב אברג'ן בנתיבות,
1200 תלמידים, זה גדול מאוד, הם קיבלו סמל מוסד.
זאת אומרת שזה קורה כמה דבר ונהיה,
האנשים האלה שנאבקים איתם,
באמת עוברים לממ"ח.
בגדול זה קורה, זה גם מסביר גם את תכתבי ההתנגדויות.
תמשיכו לעקוב אותנו, אנחנו רואים את הסיפור המאוד-מאוד בוועד הוועדה.
אנחנו נעקוב אחרי המספרים, תודה.
ברגע לפני סיום, אם אפשר בלי סוף השבוע ההיסטורי הזה שעבר עלינו,
שש מדליות ישראליות באוליטיאליות פריז, אז כמה שווה זהה,
או מה הייתה,
של החוק שלנו אומרים שלום לגילי לופנין, מנכ"ל הוועדה האוליטיאלית?
אה, אני אה... דמייאמתם? כזה קמפיין מוצלח, גילי?
אה... וואו, זה באמת חלום.
חשבנו וכיווינו ושמנו מטרות של ארבע-חמש מדליות לתחילת התהליך.
כן. כשעברנו וראינו את כל המועמדים היותר-בכירים וכאלה שחשבנו שיכולים לעשות הפתעות,
בואו בינתיים אנחנו, המועמדים בהחלט עומדים בנחתים, עומדים בטבעיות, מעל ומעבר,
וכבר עם שש מדליות.
אנחנו ישראלים, אנחנו גרידים. הנה, קניתי קרפיסים.
קדענו
בואו נסתכל.
התשובה היא כן. יש לנו עכשיו,
בשבוע האחרון, יש לנו ספרותאים טובים שמרתים לתמונת המחקים.
בואו נדבר רגע על הכיס. כולנו הרי כבר יודעים לשנן,
ומגערי הכסף ב-700,000, וגם במיליון, ושהספרותאים הזמן מצליחים אפילו לשלם מיסים,
אבל בהסתכלות רחבה,
מה הוא הביאה במושלכת, כמו הנוכחית,
הוצאה לתכתיב הספורט. אוי, אוי, אוי.
המשחקים האולינטיים,
רגע, תדברו על ידי כך שההצלחה היא הארצן הכי טוב.
ברגע שאתה מוכיח במשחקים האולינטיים שהחשיפה היא,
הנה, דקה נמכה.
כן, ערבבתי לך, תקדים זה מספיק.
להרבה מאוד גורמים להבין מה החשיבות הייחודית.
הנה, דקה, עצמך לראות שזה עומד.
אנחנו מצפים, ואני יכול להגיד שכאן בראשון ראיתי, יש לנו אחת עשרה הרבה חשבות
לבית החברות המדינות
שמדינות את הטלף המיוחד הזה של הצפורט על כל גוונם,
וגם על גדר רואה חשויות אישיות של שובעים מאמצע דרכנו ולא דרכנו,
של מוד דרכנו,
שמבינים שהצפורטאים והצפורטאיות הם בעצם הדוגמה הטובה ביותר
מי יפה במדינות עבודת השאר,
זהו,
יש לי כרטיסים.
רגע, חכה, אני מתקשרת אליה.
קצת סתומה זאת.