בני, אנחנו עכשיו יוצאים מזיכרון.
טוב, איך היה?
היה מטורף, וואי. תקשיב, שפכו עלינו כסף, היינו במסעדה שבה חלבית, לקחתי אפילו פסטה
לגלעד ולחם, והיינו בטיול רנג'רים של שעתיים.
ממש היה שווה, באמת.
אני פשוט, כואב לי הלב על גלעד, ממש נשבר לי הלב, מסכן. טוב, עזרתי לי רב לבטל את הכרטיסים שלו.
כן, אבל רגע, לא חיפשת את הארנק, נכון?
לא.
זה לא בכלל אצלנו, אני חושב שבאוטו של הסרייר שלו.
של מי?
של החבר שלו.
מי אמר?
אני.
למה? הוא אומר שכבר בבית של החבר לא היה לו את זה.
כשהם הגיעו לבית של החבר, האמא הציעה אותם להתפלל.
לאן? אה, להתפלל, הבנתי, הבנתי. חשבתי, החבר שהחזיר. אני מדברת על זה לא בבית של החבר שלו.
אבל הוא עם החבר שלו הזה שהיה אצלו, אז הוא לא... שאימא שלו תבדוק.
בסדר.
והוא לא חזר, אבל איך הוא היה? נשמע לך שבוז? או... בסדר, בסדר.
הוא מצחיק, הוא היה אומר לי מילה על השיעור נהיגה,
הייתי מתקשרת מאות פעמים.
טוב, יואב יקבל את רוב הכסף שלו מה... אני לא שומעת, מה?
יואב יקבל את רוב הכסף שלו מהמטרוטיסים בסופו שלו. מעולה, ברוך השם, אז זה גם ירד לו אבן, לא?
כן, כן.
כי כבר כשהכול הסתדר,
אתה ראית שהאחיין של מאיר, כאילו ה...
כן.
הרי הבן של צביה התחתן שבוע שעבר עם האחיינית של מאיר,
שהיא בת דודה שלו.
ראיתי אותו בחתונה ואת ההורים שלו, מה זה מזעזע.
כואב הלב על סמואל. תקשיב, גם הבת שלהם נטע.
אתה יודע מי זה סמואל, כן? אני יודע, כן.
טוב.
ביי.