תקשיב, מה אתה אומר? שאני אלך עם גלעד, יש מופע בעיר דוד, מתשע ורבע עד עשר?
נחשב ממש יפה, זה עולה דרך ויזה קל 110 שקל,
כן? שתביא.
אני בעד שתלכי, אבל אני לא רוצה לצאת מהבית בשש ולחזור בשתי שקות בלילה. לא, אז מה אתה תעשה? מה אתה תעשה עד היום? זה מה שאני אומר.
נו, אז אתה מעדיף שלא, זה תקוע לך.
לא, אבל לא בגלל זה אל תלכי.
אז איך אני אלך?
תסי לבד לירושלים למשל.
אתה לא רוצה לבוא איתנו לכל הנושא? מה זה השאלה הזאת? איך את שואלת את זה? לא, אני שואלת.
אתה מעדיף לבוא איתנו ללכת לאכול, כי לא בנפשי המופע הזה, אני לא חייבת ללכת.
מה שבא לכם מתאים, אבל אני לא רוצה לצאת מהבית בשש בערב,
לשתיים-עשרה בלילה, בלי לעשות כלום. אם ארצותה שאני אבוא, אז בסדר, אני לא... מה שבא לך? אני רוצה לעשות לחכה לנו בעיר חצי שעה ואני הולך לאכול?
זה הרבה יותר סביר. אבל מה יש בעיר בעיר? מה יש בעיר? מה, לא הבנתי. אני צריכה לקנות כיתה וכובע. זה לוקח חצי שעה, זה לוקח זמן.
טוב.
לא יודע כמה... איפה אתה עכשיו?
מה?
איפה אתה? בביג.
למה? מה יש שם?
מה אכפת לך?
לא, סתם, אני שואלת. צריך לבדוק פה מה יש.
טוב, אז נראה לי נצא בשש, נוותר על זה, מקסימום אני אצאו פעם אחרת.
איך שבא לך.
אוקיי, אני מאליפה ללכת איתך.
ביי. ביי.