כן. אוקיי, מה העניינים? אתה בבית?
לא.
אתה חוזר עוד מעט עם האוטו?
למה?
איפה אתה?
למה? למה את שואלת? כי אני צריכה בערך ב-8 שתקפיץ אותי לנאווה, אם תהיה פה. אם לא, אני אלך ברגל, כי אנחנו הולכות לחתונה של הבנקבל שלו, דוליה. אני אגיד לך, גם יעל וגם שירה...
כן, אני חושבת שתאסוף אותם.
בדרך הביתה.
כן.
ויעל, אולי אני אאסוף אותם מביג, ואת שירה אולי, היא בעצמה לא יודעת איפה,
ואני רוצה לחסוך להם את ההסתובבות בתוך העיר. ברור, ברור, ברור. בסדר, אז אני מסכימה,
לא, לא שומעים, לא שומעים מה שאת אומרת.
מקסימום, אם לא תחזור, אז אני אלך ברגל, וזהו.
פשוט בסדר.
רציתי שתבוא לפה, היא אומרת שאין לה דלק, לא משנה, אני אסתדר.
יותר חשוב שתביא אותה. לאן את הולכת? לאן את הולכת?
אני הולכת עם נאוה בבני ברק לחצונה של הבן של אודליה שרל.
עם מי את הולכת?
עם נאוה שרלדרה, עם נאוה, הבנות שלך.
נאוה טובה, כל הבנות הולכות, אשתו של משהו נורא. אז לא הבנתי. אז היא מסיעה?
כן, נאוה מסיעה, אבל היא צריכה שאני אבוא אליה, כי היא אומרת שאין לה דלק,
והיא לחוצה בזמן, וזה בסדר, נו.
אני הולכת לכיוון שם. לא, זה רחוק, מה. מה פתאום? מה זה בשבילי? ישבתי כל היום כמו פרה, אני עושה קצת כושר.
ראיתי את עצמי עכשיו, אני עם קרס של פרה, אני הזעזעתי. תתקשרי לקראת שמונה, טוב?
סתם, אני רק מתווכחת שעד שאני בא, עד ששיר הבא, אני בטח לא אפגוש אותה, אבל בסדר.
ביי. אני חושב שזה ממש גבולי, אבל נראה, טוב?
ביי.