כבר מילי תודה רבה?
כן.
אז תקשיב, אל תכנע, אני ארד ישר וימשיך עם האוטו, כי אין לי כוח ללכת.
טוב.
עוד כמה זמן אתה בבית?
אנחנו עכשיו פונים לרמת בית שמש.
אחלה, מעולה. יעל המוטף, לעשות לך כבר פירה?
אני אחי.
טוב, מסכנה, כמה שעות תקעו אותך שם?
מלא.
לא נורמלית בחיים?
בחיים לא למד פה.
לא, עשינו חצי משמרת כבר, שלא ידבר לנו הרבה בשבועות הבאים.
אה, ואת ידעת מי זה?
כן, שכחתי להגיד לך. אה, אני חשבתי שאשרו אותך ללמוד את חמש, לא הבנתי.
לא, שחררו אותנו בשתיים וחצי, ואז עשינו חצי משמרת.
אה, אז לא הבנתי. ואיך הייתה האישה?
ואז ביום רביעי, כאילו במשמרת ערב, היא נשחררת אותנו כבר בשבע.
אה, מושלם לך.
קום באחת עשרה.
נו, זה טוב, לא?
נכון. כן. ואיך היא?
חמודה ממש.
איזה יופי, אני כל כך שמחה בשבילך, אבל אם הייתי יודעת, הייתי מארגן אותך קצת יותר אוכל. מסכנה.
לא, בסדר, אכלתי הכול, לא היו דווקא... אבל גם פה אין לי מציאס גדולי.
כאילו, יש לי מציאס ממה שקניתי, פשוט גם אני על הפנים, אז הייתי במיטד מקודם, אז לא עשיתי אותו מדי, חוץ מלנעקות פה שהמצב... בסדר, אני אוכל חירים, אני אוכל פירות,
ואם אני ארצה אני אכילה טבעת בגדיו.
יש המון ירקות, ואם תרצי אני יכולה לזחזור מזה מהמנגל הזה.
סבבה.
אוקיי, אז לרדת עוד חמש דקות?
עוד שתי דקות כבר. אני יורדת עכשיו, ביי. לא, לא, עוד שתי דקות, ביי.
ביי.