כן, מה אם?
בסדר.
אתה אוסף את יעל?
לא, אני צריך להישאר פה.
עד מתי?
עד הערב.
או-הו, עד איזה שעה? מה זה ערב?
חמש וחצי.
אה, יופי, מעולה, כי אני ביד ושם.
את במי?
אני ביד ושם צריכה להיות עד חמש, אז אני אשמח לחזור איתך.
אחלה, בחמש וחצי יש לי פגישה,
אבל אני עצוב מיעל, אני דואג לה.
אני גם ממש דואגת לה,
אבל תשמע, היא חייבת להתמודד עם זה, אין מה לעשות,
ואין לך מה להיות עצוב, קרה לה נס. לא, לא, אני לא עצוב מזה, מזה אני לא עצובה, זאת אומרת שהיא עצוב לה.
בסדר, עצוב לה כי באופן טבעי היא נקשרה אליה, והיא פיתחה ציפיות, ברור,
זה נורמלי,
אבל זה לא היה טוב בשבילה, והיא הייתה צריכה לזרוק אותו קודם, זה הבעיה.
טוב, לפחות ישנתי עליה.
כן, אבל למה היא, מה הוא אמר לה? היא אמרה לך?
שהוא לא מרגיש שהיא שלו.
שהיא שלו?
כן.
והוא טוען, שהיא לא שלו.
טוב, אבל הוא צודק, תמידו.
זה נכון, טוב שהוא לפחות, כי היא, הבעיה איתה, במקום שהיא תזרוק אותו, היא נתנה. נכון מאוד, נכון מאוד. הוא גם רצה להיפרד ממנה כבר ביום ראשון,
הוא לא קלטה את זה, ולכן הוא לא רצה לאכול ולא רצה כלום.
כן. זה לא חייך.
היא לא קולטת את זה, אמרתי לה את זה אתמול.
לא, אל תגידי לה את זה, כי היא אומרת,
כי ככה היא מבינה שהוא לא רוצה אותה, כאילו,
אף אחד לא רוצה אותה וכזה.
אבל אני אומר לך בינינו, גם לדעתי אמרה לו ביום רביעי שהיא לוקחת כדורים,
תרופה, היא הולכה לקנות את זה.
יום רביעי, נורא נשפכה, נורא נפתחה לפניו וזה.
טוב. אבל אני בסך הכול, זה נס, אני פשוט לא מבינה למה היא לא מבינה שזה לטובתה.
כן. שהוא לא היה בשבילה, מכשום בחינה. מתי היא מסיימת היום?
בשלוש, שתיים וחצי, שלוש. אז אם יש לך קצת זמן, אתה נמנה למחכה, אולי תקפיץ אותה.
טוב, ביי. לא יודעת, לאנשי אותי,
לקח אותה לאכול או משהו.
ביי.