כבר נכנסת לרופא או לא? לא ממש לא. אז כאילו לא הבנתי למה הלכת בכזה לחץ.
כי אני לא ידעתי מתי הוא מתחיל. בכל זאת, תקשיב, שירה עד עכשיו, רק עכשיו נזכרה לכבות הביטוח. אני מאוד מאוד כעסתי עליה.
מי כעס על מה?
אני על שירה. היא רק עכשיו בחריבתה את הביטוח. כאילו אתה נהגת, זה כאילו היא נסעה.
אוי, איזה בעסה. טוב, נו. תקשיב, אני לא מוכנה,
האוטו הזה לא מיועד להקפיץ חברות שלה. אני פשוט לא מוכנה לזה. זה לא יכול להיות שאני באמצע יום עבודה. כמה? את לא הצלחת כלום. לא נכון, זה לא נכון.
זה באמצע יום עבודה, אני צריכה להסתכל על ההודעות שלה, אני צריכה דעה לחץ. אתה והתקשרתם אלי 15 פעם, שלוש פעמים באמצע נהיגה. אני לא התקשרתי אלי 15 פעם, הקראתי לך פעם אחת. שלוש פעמים באמצע נהיגה, גם היא התקשרה שלוש פעמים. כל הכבוד לגברת שרנס ביטוב. כאילו, אני לא מוכנה ללחץ הזה.
מה זה צריך להיות? גם אתה יכלת להביא אותה. הרי עברת שם, עברת אותה לבית"ר, יכלת להוריד אותה בכביש 10. נראה לך שהייתי הולך לבד באוטו עם איזה בת 47? לא, אבל עם שירה, ושירה בכזה טירוף. מי שישמע, גברת שרנס ביטוב תפסיד את ההסעה, אז כל הבית צריך לקפוץ. זה לא נורמלי.
אבל, וולי, תירגי, תירגי שנייה, תירגי שנייה. זה מעצבן אותי מאוד.
תירגי שנייה, תקשיבי. את צודקת.
מה זה להקפיץ את עוד מעלתה שכטר לשיעור נהיגה? אני צריכה לממן פה דלק לכל הטמטום הזה?
זה נשמע לך נורמלי. אתה מוכן לבגר או שאת סתם קשה לצעוק? טוב, סתם, מעצבן אותי כל כך.
תקשיבי,
את צודקת.
אתה מבין את זה בגלל שרנס ביטוב, אתה שילמת עכשיו 50 שקל על קילומטרים?
אתה מבין את זה? לא, זה לא את שרנס ביטוב.
זה בגלל שהיא שכחה לכבות את ה...
אבל אם לא היית מציעה,
גברת צ'רנס ביטוב, לא היה קורה את זה.
נכון, ואם אני לא הייתי נולד אז היא לא הייתה נולדת וזה לא היה קורה גם. בסדר, אבל כל דבר, והכל בלחץ כזה, אתה בלחץ שהיא תחזיר מייד,
היא בלחץ היסטרי, היא כמעט דורסה מישהו, מרוב לחץ להחזיר לך את האוטו, אז עדיף לא לקחת את האוטו מלכתחילה.
כאילו, מה אני אגיד לך?
את רבתי? שאני אבין, את רבתי את זה עכשיו?
מה? את רבתי את זה עכשיו?
אמרתי לה שזה לא בסדר. והיא עכשיו עצבנית בחדר? לא, היא הלכה עכשיו להשבעה. אני לא מוכנה, האוטו הזה לא מיועד להשיא החזירות שלה.
היא אמרה, אז אף פעם אני לא יודעה לנהוג. אמרתי לה, לא נכון.
לנסוע, אני לא אחזור כמו פריירית בשיא החום, בשיא הפקקים,
בשביל גברת שם הסביתו בכביש 12, זה לא מעשה שיעשה אותך נהגת.
לנסים להיזכר שאת היית בת 17, רונית.
אבל זה לא פעם ראשונה, אם זה היה פעם אחת אני מבינה, אבל מה היא עשתה? מה היא עשתה בסך הכול? היא ביקשה רשות.
היא ביקשה, קודם כל באמצע היום אני לא צריכה להתעסק עם האוטו בבית. כל פעם, זה לא פעם ראשונה, זה קבוע. אני באמצע יום עבודה לא מעוניינת להסתכל עכשיו בפלאפון ולחשוב אם האוטו אצלי או לא.
למשל. מצוין. זה דבר ראשון. אוקיי, עכשיו מה השאלה. דבר שני, אני לא מוכנה שילחיצו אותי. אני אמרתי, אני אבוא בשלוש וחצי. היא לא הלחיצה אותך. היא הלחיצה, התקשורת עליי ארבע פעמים.
מתי את באה? מתי את באה? לציון מוזמית טובי של אוטובוס.
מתי את באה?
אוקיי, אז זה... יאללה, היא קמה וכמה פעמים.
אז זה דבר אחר. אל תכנין, אל תזה.
לא לעניין, גם היא לא צריכה לנסוע בלחץ שהיא צריכה להביא גברת לאוטובוס.
היא חברה שלה, מה? אז מה אם היא חברה שלה? אז מה?
אז תראו אותה, אז תראוי הראשי היא נמצאה. היא חברה שלה מארצים. אני הרבה פעמים לא מעיזה לקחת את האוטו או לא לבזבז דלק עד נוגה.
האוטו זה לא מיועד להסיע את גברת שכטר לשיעורים, זה לא מיועד לזה.
זה לא בסדר.
יעל אפילו לא נוגעת באוטו ככה.
זה לא בסדר.
זה להפעיל עליה, יהיו לחץ כל הזמן.
היא עושה לך מניפולציות כל הזמן.
האוטו הזה לא מיועד להסיע חברות שלה, בשום סיבה. גברת שונס ויטוב, הם בחרו לעבור דירה, זה לא הבעיה שלי.
כי אתה רק התחלת, היא כל שבוע תתענק על שירה, כל יום.
תקפיצי אותי לכביש 10, תקפיצי אותי. כן, היא חברה שלה, מה הבעיה? תקשיבי, רונית,
אם הם לא יהיו אצלנו בבית,
אז הם יהיו בדניאל.
את לא מבינה את זה. לא נכון. הבית-ספר פה, הדניאל הזה לא פה מתחת לבית, וזהו.
ואני לא מוכן על האיום המטומטם הזה.
הבית-ספר הוא פה, לא בדניאל, היא לומדת בעיקרון,
וזהו.
לא, אבל הם עברו שם שלוש שעות, שרצו שם בספות, נו מה? שלוש שעות. זה הבעיה, נכון. אם לא, אז הם היו במקום אחר. תראה אוטובוס, אז היא נתקעת לנו פה כל היום, נכון?
ממש ככה, בדיוק זה מה שאמרת,
נתקעת פה כל היום. זה לא הבעיה שלי שהם עברו דירה וזהו.
שירה אומרת לי: הרגשתי לא נעים, ראיתי גם אותה אחותה הולכת, רציתי לחזור לככבד.
מה, אנחנו פה שירות הסעות?
מה זה הדבר הזה? וזו השעה הכי פקוקה ב-4:00 ל-4:00.
כולם נוסעים. זו השעה מסוכנת לנהוג. כשאתה בלחץ, אתה צריך להסיע מישהו.
אני לא מוכנה לזה.
שום פנים ואופן לא. לא מעניין אותי.
טוב, אבל נשמעת נורא עצבנית.
מה?
נשמעת ממש עצבנית. נכון, זה מעצבן אותי.
זה מעצבן אותי שאני באמצע יום עבודה צריכה שיטרידו אותי על אוטו, אני צריכה להיזכר אם יש לי אותו או לא.
מעצבן אותי. האוטו הזה לא מיועד להסיע אף חברה של שירה.
שנייה, בבקשה, אני לא יכולה לשלול אותך אם אני יכולה לקחת את האוטו שלך. אבל היא כל הזמן שואלת, בני. זה כל שבוע. פעם זה שכטר,
פעם זה חזקי,
פעם עוד פעם זה שכטר.
מה, היא הנהג של כולם?
פעם אתה, כמו פראייר, מסיע את כולם אתה, עושה מיליון סיבובים.
את מי נסעתי? מתי? מתי? מתי? לא, ביום ראשון, אז לפני, לא יודעת מה שורה. ביום ראשון גברת אזולאי, מיכל אזולאי, בסוף הזה פה היא צריכה להסיע אותה. למה?
גם מארחים וגם צריכים להסיע אנשים? היא רוצה לנהוג, את לא מבינה אותה. היא רוצה לנהוג, ואני לא מוכנה שהיא תנהג.
היא לא רוצה לנהוג, היא רוצה לעשות רושם, לא יודעת על מי, ולא נעים לה לחברות שלה, וכל החברות שלה יודעות שאנחנו משפחה של פראיירים, האוטו כל היום פה.
אז מה אכפת להם שהיא תעשייה?
זה הכול, היא רוצה לנהוג. אז מה אם היא רוצה לנהוג? את צרקת עליה? תגידי.
אמרתי לה שאני כועסת לבדוק קצת את הביטוח. אמרו לחברות שלה? לא.
פה אמרתי לה, תקשיבי, זה לא לעניין.
האוטו הזה הוא האוטו שלנו,
אני והאבא צריכים אוטו, והוא לא מיועד להקפיץ חברות שלך. זו לא הבעיה שלי, שצ'רנס ביטוב עברה דירה.
מה אתה חושב? אז כל יום, איך היא תגיע לכביש 10? כל יום שירה פראיירית צריך להסיע. כל יום יבקשו ממך את האוטו. כל יום.
כל הזדמנות.
כי אין לה, היא באמת מסכנה, איך תגיע לכביש 10? טוב, אני חושב שאתה מתעצבני יותר מדי ואתה עושה מזה יותר מדי. זה מעצבן אותי. נכון, זה מעצבן אותי. אני לא צריכה לבוא הביתה מבית-ספר, למצוא פה שתי ילדות יושבות על הווריד אפילו בלי שירה, לא מתאים לי. למה? למה? מה, גירשת אותם כאילו?
לא, אבל לא מתאים לי. בא לי לבוא לבית שלי בלי לראות חברות שלה יושבות פה בלעדיה.
לא מתאים לי. הבית שלי הוא לא,
הם באמת תמכו לי לכל מי שאין לה איפה לשבת.
אז מה, איך הבאת את אמרת להם ללכת?
לא, לא אמרתי להם כלום, הלכתי למעלה, הייתי צריכה שירותים, לא בעיה לעשות פיפי שמשמעות לי ובואות הסלון.
לא נעים לי.
וכשחזרתם הם הלכו?
הם הבינו את הרמז.
כן, שהם לא יכולות לשבת פה. זה לא לעניין, הם הבינו את הרמז, הם ירדו, לא יודעת מה.
לא לעניין, מה זה?
מה, הם לא יכלו ללכת עם שירה וללכת משם לבית שלהם? הם צריכים להיתקע פה עוד כמה שעות?
לדעת שגרות פה שתי דקות.
אני מעדיף שהם יהיו אצלנו כמה שיותר. טוב, מה אני אגיד לך? אני לא מוכנת האורתו לתת. זהו.
נקודה. תעשה תאונה, תעשה עוד פאנצ'ר, בשביל מי ובשביל מה?
בשבילה? פשוט מיותר.
לחלוטין.
ממש ככה, ביי.
ביי. הלו?
אבל מתי אתה חושב...