סבבה, אבא?
כן, תן לי את אימא.
סבבה, אבל אפשר לקרוא לי שאלה? לא, אפשר לקרוא לי שאלה? מה?
אפשר קודם שאלה?
לא, אני צריך לקרוא לי את אימא דחוף.
טוב, אימא, אני צריך לעבוד לך.
הלו?
כן, אין לה מרשם לריטלין.
אז מה נעשה?
לא יודע, צריך לבקש מהרופא. היה מרשם שאתמול נגמר, והמרשם הבא מתחיל ב-23.
אה, טוב, לא כלום.
מה לא קרה כלום? צריך את זה למחר?
יש דרך להשיג את הרופא עכשיו, איזשהו רופא? לא, שעה ב-07:00 ורבע לא.
טוב, אז לא יהיה למחר, בקיצור, מה השאלה? אבל תראה, זה מבחן היסטורי, זה לא שזה מבחן מתמטיקה.
אוקיי, מה...
כאילו, אין לי מה לעשות, נכון, חבל שלא טיפלנו בזה בשעה 4 שזה,
ושעה שני לא לקחה אחריות. חבל שאף אחד לא אמר לי.
אני אמרתי לך ב-07:00 שחזרתי. היום? אף אחד לא אמר לי את זה לפני זה. מה?
אני אמרתי שבאתי הביתה ב-07:00, נכון?
נכון. למה לא אמרו לי אתמול, שלשום, לפני שבוע?
כי רק אתמול היא שמה לב לזה, ואתה יודע,
זה עניין שלה, היא העדיפה היום לבלות בטיולים עם חפצים. מה אני אגיד לך? היא תסתדר, זה לא בשמיים, זה לא מבחן מתמטיקה. בסדר, אבל עד ה-23:00 בעיקרון, אין לה.
אבל אין לה כלום עד ה-23:00.
כאילו, או שנשיג זה,
יתרון, או שהיא יכולה להלוות מהרבה חברות שלה כדור אחד.
טוב, ביי.
זה עניין שלה, היא צריכה לראות, מה היא עושה עם זה?
טוב.
ביי. אל תיקח את זה כל כך קשה. זהו, ביי.