כן, רונית.
היי, אתה איפה? אתה פה, בבית שמש? לא,
אני אצל אבא שלי עכשיו.
אה, כי שיר יכלתי ללמוד איתך.
מה, מה?
טוב, הלכתי לנחם אבלים אצל הרב אילן וזה.
אבא שלי רוצה אותך רגע, קחי אותו.
הלו.
כן, מה נשמע? לא יצא לי לדבר איתך, אני רוצה להגיד לך, את דיברת כל כך יפה
במורת המאה, טקס.
כן, תודה רבה.
כתבתי לך את זה, אני חושב, אבל בכל אופן, כן, כן. אבל אני אומר לך שבאמת דיברת יפה,
ממש דיברת יפה.
כן, אני מאוד זרקת. ותגידי לי, מי זה, אני מנסה להיזכר, מי זה הגרוסמן הזה שמסר לי דעת? חני יודעת, חני אמרה לי שמטרת לו, אשתו היא מקטמון?
לא יודעת, חני יודעת. אה, אני יודע כבר מי זה. לא, לא זוכרת מי זה. מה הוא אמר לי? אשתו זה,
אשתו זה,
או שרשפתי או כתשובר. אני לא יודעת, אני אגיד לך, יש לי פשוט עוד שלוש דקות פה, שיעור פרטי. אה, אוקיי, יאללה. ורק חזרתי מירושלים, אני ממוטטת ממש, אבל, יאללה, לכי להתראות. היה לי יום-יום שלם של המדריכים בספרייה הלאומית. אני פשוט גמורה, אבל אני חייבת להכין אותה, כי יש לה בגרות מחר.
אוקיי. אז זהו, אז תודה, ותשלח את בני מהר, כי שירה חייבת ללמוד איתו כימיה. מה, מה להגיד? מה? מה, לא הבנתי. שבני ילך מהר הביתה, כי שירה צריכה ללמוד איתו כימיה, יש לה מחר מתכונת. אוקיי, טוב, ביי. אני לא יכולה לעזור בזה. ביי. בסדר? להתראות. ביי.