הלו.
אמורה להסביר לי למה המחטפת את שירה בסיפור הזה?
לא, שיתפתי, ראתה שאייל כתבה לי.
זה הכל, הלו.
אתה שומע אותי? כי אין פה קליטה.
ראתה שאייל כתבה לי, תחזרי מהר הביתה, אני צריכה אותך.
זה מה שהיא כתבה?
כן.
אני פה בהתמוטטות עצבים, באמת.
אני אומרת לך, היה לי נסיעה נוראית,
אמא שלי פה עשתה סצנה שהיא מתעלפת והבת אחת של אבא שלי עזבתי,
הזמינה שחל, אנחנו ביטלנו לה את שחל,
עכשיו היא קצת נרגעה.
מה אני אגיד לך, אם הייתי יודעת שיהיה לנו מצב כזה,
לא הייתי מעיזה לנסוע.
לא ידעתי שהיא עד כדי כך, אבל היא באמת ביומיים האחרונים, על הפנים.
התור הזה לרופא היה מיותר, והיא גם עם איזה וירוס.
אני לא מבין, לא מבין. מה זאת אומרת שזה היה מיותר? את אומרת שאת מפחדת שהיא תפגע בעצמה מרוב עצבים? עכשיו, מרוב שהיא בעצבים, היא מהכל ביחד, היא בהסתרם מהמבחן הזה.
חושבת שהיא כישלון מתמטיקה. אז איך את מציעה לטפל בזה?
לא הבנתי, איך את מציעה לטפל בזה?
לעזור לה עם המבחן הזה שתעבור. אבל, אבל, כן, זה היה צריך לטפל בזה?
כרגע בעיניי, איך שאני רואה את זה, זה מה שאני מבינה. היא בחרדה נוראית כי היא לא יודעת טוב מתמטיקה,
והמבחן הזה הוא מתמטיקה, היא בהיסטריה מוחלטת.
והיא גם לא נותנת לעצמה לעשות שום דבר אחר, היא בתוך זה כל הזמן.
באובססיה ללמוד למבחן, כאילו אין לה זמן, אין לה זמן לשום דבר.
והדבר הזה מהרופאה, אז היא הכניסה עוד חרדה שהיא גם ככה חשבתי. ומתי לא יהיה לה יותר מתמטיקה?
לא יודעת, אבל למה היא צריכה עכשיו להתחיל איזה כדור שהיא לא בטוחה עליה? בגלל שאת אומרת שהיא יכולה לפגוע בעצמה.
לא, כרגע היא הייתה בכזה בכי נורא עם הצרחות.
האמנתי, אבל את חושבת שהיא יכולה לפגוע בעצמה.
אני לא יודעת, אני לא חושבת, אני בלחץ עליה, אני דואגת לה ממש עכשיו, מאוד.
אני אומרת לך את האמת, אני נורא דואגת לה.
אני לא יודעת מה להגיד לך, אני רואה שגם אתה בעצבים ממנה. אני בכלל לא בעצבים. אני יודעת שהיא קשה, אני יודעת שהיא לא קלה.
לא הבנתי, אמרת לה, דיברת איתה, ניסית להרגיע אותה, אז התחילה להתפרע ולצרוח? היא כן, ושהיא רוצה לעזוב את הבית,
ושהיא עזובה את הבית, והיא רוצה ללכת. אמרתי לה, אני לא נותן לה ללכת,
היא התחילה לצרוח, אל תיגע בי.
ועכשיו היא נרגיעה כבר? לא יודע, היא הלכה לטיילת.
טוב, אני אגיד לך.
באמת שלא ידעתי שהיא כל כך בעצבים.
היא באמת, אני לא יודעת מה להגיד לך,
צריך אולי להתייעץ עם עוד מישהו.
באמת, לא הבנתי, היא לא מאה. היא לא מאה. היא גם התחילה לשבוע, וזה לא היה בסדר.
אבל כי זה סתם רופאה, צריך אולי מישהו אחר.
מה יגיד מישהו אחר?
על סמך מה היא אמרה שבגלל זה כואב להרום? כאילו, אתה מבין, היא שנים עם כאבי ראש, היא מסתדרת עם זה. למה, כאילו,
הבעיה זה לא הכאבי ראש, הבעיה זה המצבי רוח מתחלפים.
טוב,
אבל אני לא יודעת מה להגיד לך, אני באמת, אני לא יודעת מה לעשות. אני מתמוטטת פה, יש לי מגרנה שאני לא יודעת לך מה לעשות. אבל לא תתקדם בלעשות כלום.
נכון, אבל אני לא יודעת איך לעזור לה, מרחוק. אני הלוואי והייתי יודעת.
מה אתה חושב שהיא צריכה לעזור לעצמה?
היא לא צריכה לעזור לעצמה.
אני לא יודע מה הפתרון,
אבל לא יעזור כלום, תסתכלי לפה, אני לא מבין מה הקטע. מה עובר לכם בראש?
היא כתבה לי, תחזורי.
טוב,
אבל תלך לראות מה איתם.
אני חביב אם היא לא תחזור הביתה, אם באמת תלך לטיילת ותיעלם.
אז אני לא בבית.
היא אמרה לי שאתה אמרת לה שאתה עוזב את הבית ואתה לא תחזור עד מחר.
נכון.
למה, מה, היא תהיה לבד בלילה?
רונית,
היה סיכוי לא פשוט עכשיו,
אם זה לא קרה באמת,
מאיך שהיא התנהגה,
שהשכנים ישמעו שמתעללים בה,
והיא הזמינה משטרה.
כל כך היא צריכה?
היא לא צריכה, היא בכתה בכי מהר.
שאני בכלל באתי בשביל להרגיע אותה, כי היא שלחה לי וואטסאפים שכאילו היא חולת נפש.
נורא ואיום, באמת.
קורונה, הכל התחיל מן הזמן.
זקנה, מה אני אגיד לך?
ביי. סטופ, תראה.