בני, שערך השמלה שאני ממש מתלווצת עם לקנות, תסתכל שנייה,
זה לא זול, 220 שקל.
תקני, תקני, רגע, אני לא רואה, אבל תקני. אני לא בטוחה שזה כזה, קשה לי פה, אני בבלגן.
ואני מאחרת לכיתה.
איזה כיתה?
הכיתה, נו, הם מחכים לי, נו, בני, איזה כיתה? חבר'ה, רונית, אני בהם תמיד. אה, כן, כן, אתה, חשבתי, אה, הבנתי.
חשבתי שאתה...
אני יכול לחזור אלייך, כאילו.
טוב, לא חשוב, אז אני אקנה וזה רואה לי, אני פשוט... תקני, תקני, מה יכול להיות? אבל זה לא תקני, זה נורא יקר, 220 שקל.
אבל אני יכולה לקנות תמיד, אני לא חייבת שם.
אבל זה יותר זול לך.
אבל זה בכללי,
אבל אני יכולה לקנות מלכתחילה, פינגל יותר זולה, נו, באמת.
טוב, אני בעד תקני.
אתה יכול לעצור לירות?
כן. תחנת אוטובוס, שנייה.
אתה לבד?
כן.
למה את לא מציאת קנייה?
צייצתי איתה, אני גם רוצה אותך, אתה גם מבין מאוד.
יש שרוולים מאוד דוסים.
כן, זה כאילו נורא דוסי, נכון? דוסי מדי, כן. טוב, אוקיי, תודה. עזרת לי מאוד, כי אני לא שלמה עם זה. ביי.
כאילו מדי דוסי כבר, נכון?
כן. לא, לא? זה כאילו שמלה חורפית.
כן, אבל זה יוצא לך דוסי מדי. מה?
לדעתי זה יוצא דוסי מדי. נכון? כאילו, אני יכולה למצוא משהו במחיר כזה יותר יפה. נכון.
או אפילו, אתה אומר, לשלם טיפה יותר שירה יותר טוב.
אני חושב שכן, אני חושבת. טוב, בסדר, ביי.