כן.
אתה חושב שתגיעו עד ארבע כי לפי שיעור נהיגה? לא.
אה, למה? למה אתה מתעכב?
אני אעשה משהו, אני אעשה משהו.
טוב, מה עם יעל?
ברוך השם.
היא תחזור איתך?
אני לא מגיע.
מה?
איך אני אדע?
דיברת איתה? מה זה איך אני אדע?
איך אני אדע אם היא רוצה לחזור איתי או לא?
דיברת איתה היום?
כן.
טוב, למה אתה מדבר ככה? מה? מה כאילו... כי את צורחת עליי כל הזמן! אני לא צורחת עליך, אני מנסה להבין מה קורה.
לא. זה הכל, אני יודעת שיש לה מבחן בכימיה, היא נורא בלחץ.
גם שהיא רעש,
כאילו, אז אני רוצה להבין מה קורה.
הבנתי.
אז לכן צורחת עליי היום בבוקר כשדיברת עם יואב? בני, אתה הערת אותי, יש לי כאבים,
אני לא ישנתי כל הלילה.
הבנתי.
יש לך כאבים, את צורחת עליי.
מתקלקל הפבלוש בצורה חציונית. לא נכון, אני כותבת לך, תהיה בשקט.
אני כותבת לך, אני לא... פעמים לא ראיתי שכתבתי בשקט. אבל אתה צועק, אתה לא בשקט, אתה צועק.
יש לי פה,
דופקים לי פה, אני לא ישנתי,
דופקים לי פה יום ולילה,
הגגן המחורבן הזה.
אני בהתמוטטות עצבים מזה.
זה היה לי כל הפנים שלי. אני כל כך חיכיתי לחתונה הזאת שאני הולכת היום, אני בשביזות, מה אני אגיד לך?
הבנתי.
עוניתי. עכשיו אייל כותבת לי, היום יש לי דייט בלילה.
ומי?
לא יודעת.
היא לא ענתה לי.
מה זה, מה זה, מה זה?