‫בני, אני בדרך שם, ויש פסקים מטורפים, ‫נתקעתי מאחורי משאית, ‫אני בדרך לשם.
‫אני לא מלחיץ אותה, אני רק אומר לה... ‫-אני, סתם, היא לא ענה לי, ‫אני קוראת אותך עליה, ‫כי אני לא יכול לסטור אותך בטלפון, ‫אני אצטרך שם, יש לי שיעור אחד ברבע, ‫אני גם ככה בלחץ.
‫ממש מעצבנת לרופא.
‫היא נעה הבוקר עופרת להם, ‫שתחזור אליי, היא יכולה להתמודד,
‫אם צריך לוקח טלפון, לא צריך לבוא.
‫-את יודעת באיזה לחץ היא נמצאת, אבל... ‫-כן, נכון, נכון. ‫-אוקיי, יש לך טלפון שם הבית, ‫אז אולי היא תתקשר אליה הביתה אחרי. ‫-תתתי את הטלפון האישי שלה, ‫לא את הטלפון בביתה, ‫הטלפון שלי.
‫טוב, אתמול היא פרקה... ‫-אני רוצה, תניחה, מה? אני רוצה להתענן את זה שם, ‫אם בשירות אני לא אצביע, ‫אז אני אגיד לך שתענה לי בטלפון עכשיו.
‫-מצוין, מעולה, זה מצוין, זה מצוין.
‫אבל תהיה עדה, אתה חושב שזמנות ‫שמסיימת את הארגון שאיתך.
‫-כן.
‫אבל בגלל הפנים או בכללי היא הייתה ביתה? ‫-בגלל הפנים, היא התפרקה בגלל הפנים, ‫היא פשוט התפרקה לי איפה.
‫נראה לי בכללי,
‫השבוע זה קשה לה, גם השר שלי... ‫הוא רצה להשלים איתה ביום שלישי, ‫והיא לא הסכימה.
למה? בגלל הפנים שלה.
מה, מחר?
מחר.
‫-אז אתה יודע, הוא בבית?
‫אני לא יודע.
‫טוב, אז מה היא אמרה לו?
‫שמשהו, איזה תירוץ.
‫שמה? ‫איזשהו תירוץ.
‫טוב, היא סכימה, סבבה.
‫הצפקים הגבילו, נכון, ארי, ‫גם הגבימה, היא צילמה לי, ‫גרועה כדי כך נורא.
‫גם אני אמרתי לה את זה, ‫אבל היא אומרת שהמצלמה כאילו עושה פילטר ולא רואים.
‫ושהיא אדומה כמו אבומיה.