הלו?
כן, יעל, שהיא תרד.
טוב, אני חושבת שזה הדבר הכי מטומטם שאפשר לעשות, שתיסע, אבל בסדר. חטפתי על להקריז הפירום. היא מוכנה או לא?
כן, היא מוכנה, אז טמטום, במקום שתשב ותלמד כמה פעמים היא יכולה לנסוע על זה. תביאי לי אותה, תביאי לי אותה רגע, תביאי לי אותה. היא ירדה כבר, והיא חטפה עליי, בכתה פה, וצעקתי עליה, וזהו.
היא ירדה? תראה, את דואגת כל מיני דברים. היית כבר בירושלים, באמת היא לא יכלה אתמול, ובשעה שאני אביא אותה?
למה? כי לא נוח להם, כי יהיו המון אנשים.
למה היא כל היום עושה חשבונות אחרים?
למה היא לא דואגת לעצמה?
למה היא לא חסה עליה? היא משאירה לי פה את כל הבגדים שלה בסלון ורוקים.
מה, זה לא יותר חשוב?
פשוט זה טמטום מיוחד.
אבל זה טמטום מיוחד, וגם אתה כזה מטומטם היית אתמול, שהתעקשת שהיא לא תלך אתמול, היא כבר הייתה גומרת: עוד פעם לחשוב שתשחוף חצי יום?
פשוט טמטום כזה?
אני אומרת, אז ביאי אותך תחוסי על אבא, אז תלכי במוצאי שבת. אבא, הרי יצטרך מהאבא יישא פעמיים לגני אבני המסריח הזה. במוצאי, יש תחזירי עם איזה טמבליט מירושלים. תלכי ונבוא לקחת אותך.
למה הכל עקום? הכל בטמטום ובלי יעילות? אפשר להשתגע.
ביי.