אתה בדרך ליעל?
מה את חושבת?
אולי לא רציתי רק להגיד לך שתי דברים, הראשון עכשיו שכחתי, השני שהוא חשוב, השני שקניתי כל מיני סוגי בשר, שיהיה לך, כאילו יש גם בשר בקר טחונטרי, גם חזה עוף,
גם מרק, גם המון עופות במרק.
מצוין, תודה רוני. אז יהיה לך לפחות היום מה לאכול.
יש לי לך עוד משהו, אני לא זוכרת,
שהמנהלת רוצה שאני אחנך כיתה מאחורי הבר-מצווה של גלעד עד פסח.
ואת רוצה את זה או לא רוצה את זה? אני אגיד לך, זה עוד 10% המשכורת,
זה גמול של 10% המשכורת, קודם כול. את בטוחה שזה כדאי לך?
זה מה שאני מתייעצתי אתך, זה גמול של 10% המשכורת.
אבל את פחות חופשייה בחיים.
נשמע, אבל אני לא רואה שעד פסח אני הולכת לאנשייהו.
כל כך מהר, אתה מבין?
לא, זה לא כזה תוספתי, זה יותר אחריות, שהורים ינקצו לי על הכיתה, אתה מבין? זה מה שאני מתכוון. זה גם את חייבת להגיע, ואת חייבת, לא, זה לא, כי בינתיים, תקשיבי, בינתיים את כל המקצועות שלי, כי הם כאילו לא מקצועות חשובים, בינתיים המקצועות שלי זה נשאר רק למידה מרחוק.
כן.
אז בינתיים, לשמחתי, אני לא צריכה לחזור לבית-ספר, פיזית.
כמעט זה לא.
ממש. כל השעות שלי כמעט זה מרחוק.
לא, זה פשוט אחריות. אתה יודע, זה כן אחריות על כיתה.
כאילו, זה, איזה גיל? איזה גיל?
כיתה ט'. זו כיתה שאני מלמדת גם ככה, וממש אוהבות אותי. היא התקשרה להגיד לי, היא אמרה לי: את אמורה שבאתי אותי. ולא תלמדי אזרחות לבגרות וזה.
בטח שאני אלמד. טוב, אני אוסף את יעלה, אני אדבר אתכם. תחשוב, כי כן אני צריכה לתת לה תשובה. כאילו, בראשון, אמרתי לה, קודם כול שתבדוק שבכלל טכנית יש לך איך לשלם לי, כי הרי עברתי את האחוזי משרה מותרים.
כן.
טכנית, איך עושים את זה גם בכלל?
אבל אני שואלת לך,
10% המשכורת, כמה זה? 1,000 שקל?
1,200 נגיד.
כן, נו, אני אוכל לאחזות הכנס, יעשיתי. ביי.
ביי.
תודה רבה.