כן. -הלו? -כן.
-מה, מצאתם משקפיים? -כן.
-אז מכינים לה או שזה... -מכינים לה.
-לא, לא, אני במשרד, היא בחוץ, מתקשרת לחברה שלה.
-אה, לא הבנתי, כי לא חבל, לא חבל, אמרתי כמה שעות.
-תודה. -קוראים לי משקפיים, זה כמה זה עלה.
-אנחנו צריכים לשים שלושת שמות במשהו שיש לך.
-מה שאמרו? למה? כל כך הרבה.
-בגלל שיש לה מעל שש, אז זה...
-אז אבל הם כן הסבסדים חלק?
-כן, שש מאות שקל.
-אה, טוב, בסדר. זה קר, ממש יקר, כמעט לא עובד בשקפיים.
עם הדשות, כאילו.
טוב, מה אני אגיד לך? התחלת מהר נטפוח.
זהו.
-איפה את? -טוב.
אני הולכת עם גלעד להליכה, כי הוא באמת משעמוד,
וגם הוא נצחה להבין את זה. -רגע, איפה את?
-בדולב עם גלעד.
-הבנתי.
-טוב, ביי. -תשמע, אני מת... רגע, אני מתלבדת לגבי מחר,
כי אני לא רוצה ללכת לזם זם.
גלעד ושיעו משועממים,
שאני אפיעו? כל השם.
-נדבר רק כשתבואי.
ביי. -טוב, ביי.