היי, מה העניינים?
בסדר, איפה אתה?
אני מירושלים, אבל
אני החלטתי לא לעשות את זה.
אבל למה לעשות? אמרת, נשים לי?
אני יושב פה מתלבט והחלטתי שאני לא אעשה את זה.
טוב,
טוב.
אתה חושב שככה חשבתי שאני חושבת שזה יבוא הביתה? אני חושבת שזה טעות נוראית, ואני חושבת שזה יבוא הביתה. אני יודע, אבל אני יודע.
אני ממש מסתובב. לא חבל לך, אבל ה-800 שקל האלה באמת, באמת.
לא. עברת את כל זה, כאילו, באמת. אני לא אקבל מזה 1,800 שקל.
אתה תקבל 1,800 קודם קוראים, ואני לא מבינה למה. טוב, מה אני אגיד לך? פשוט, אני באמת לא מצליחה להעביר אותך. עזוב, אני נמאס לי להתווכח, אני עושה איזה שטות נוראית, אתה כבר שם.
כאילו, באמת,
פשוט הזוי. באמת שלא ברור לי למה, מה, איזה קושי יש פה.
אני מכבדת. מה אני אגיד לך?
אני לא מבינה את זה. זה מכעיס אותי ביותר. מה אני אגיד לך? אני רואה את עצמי חמור, אני חולה עד שטחת שלי,
ואני לא רואה אותך שם.
אני מבין. אני לא רואה שום הזדהרות ושום קרומה לעיני. זה לא עושה. פשוט לא עושה.
אני מבין, ולכן... מה שאתה עושה. ולכן אני... אז אתה תעניש אותי כפול, נכון?
כפול.
כאילו, אז לכן מה? לכן מה? מה, אז לא תגידו? לכן אני לא הצלחתי...
לעמוד על דעתי. טוב, מה אני אגיד לך? זה השיקולים שלך, ואני חייבת לך לא אוצר לי לעבוד בעבודה המחוייבנת שלי,
ושאתה תוכל להמשיך עם מעונות מסעים.
מה אני אגיד לך? זה מבייס אותי. אני מבין. בסדר, אני מכבדת את ההחלטה שלך, ולהגיד לך שזה לא מבייס אותי.
זה מאוד מבייס אותי.
מועית, לבייס אותך זה דבר אחד. זה מבייס אותי ואפילו מחליף, טוב? מועית, לבייס אותך זה דבר אחד,
אבל כל פעם שאתה אומר משפט, כמו שאמרת מקודם,
אז תשמעי. אבל זה המציאות שלי, זה המציאות שלי ביום. אני מבין, אני מבין. זה אני צריכה להתמודד.
אז צריך להפסיק את המציאות. זה מכעיס, זה מכעיס, וזה מכעיס. לא, מכעיס, אמרתי. יכל כאן להתעלות על עצמך ולעשות מאמץ 24 שעות, אפילו פחות, לא היה קורה כלום.
יכלת להמשיך לנוח גם לפני וגם אחרי, לא יקרה לך כלום עדיין. מה זה קשור? מה זה קשור?
שאתה, בניגוד אליי, לא מחויב למחרת להופיע בעבודה, אבל להתעסק עם עוד אלפי דברים. מה זה קשור לנוח? אני לא עושה את זה בגלל שאני רוצה לנוח.
למה? אני באמת לא מזניח. מה הקושי זה ה-06:30 להתיישב שם? מה הקושי פה? לא. יותר בלילה, ליצור לירושלים, דברים שקטנים עליך.
כל הדברים האלה קטנים עלי.
אז מה הקושי? מה?
שייתנו לך הבטחה של שעתיים, ואם תבריף חצי יום, אף אחד לא יעשה לך כלום. ההוא שנעשיתי אתו פעם קודם, אמר: אני לא חייב להם כלום.
לא נכון, תגיד, אני צריך שמישהו יחליף אותי. אני לא מבין שפועים. הם התמודדו. הם התמודדו. הם התמודדו. תשב בבית ארבע שעות, אף אחד לא עשה לך כלום.
אתה תקבל את הכסף יותר מאם לא תקבל. בוודאי שאתה תקבל את הכסף, ועכשיו אתה עוד יותר מסתבך, כי אמרת שתבוא.
אז למה אתה עכשיו לא בא? זה עוד יותר לא מעיל. זה גם ידפוק אותי, זה גם ידפוק אותנו עליו, אבל בסדר. זה לא עניין שזה ידפוק אותי. מה אני אגיד לך?
שהם יגידו שאנחנו אנשים לא אמינים.
אתמול שאלו אותך אם אתה בא, ואחרי שאתה בא, שאלו גם אותי, אמרתי, בעיר שש שקן.
מה אני אגיד לך? אתה גם כבר שם? כאילו, אני באמת לא מבינה את זה.
תיקח את זה, וביום שני, אם תאמין שאתה לא יכול, תגיד, קמתי, יש לי חום, מה אני אעשו אז?
כלום, לא אעשו כלום.
עזוב, אני, אתה יודע מה, אני מופיעה ככה באנרגיה על הטמטום הזה, פשוט חבל. עזוב, אני באמת מחברת, זו החלטה שלך,
זה מאוד מצער אותי, אבל שוב, זו החלטה שלך.
באמת שזה מצער אותי, אבל שוב, זו החלטה שלך.
לא מצליחה להבין שום דבר ממה שאתה אומר, לא מבינה איפה הקושי פה הנוראי.
לשבת עם אנשים שאתה לא מכיר כמה שעות, מה הקושי הכל-כך נורא?
איזה קושי יש פה?
באמת שאני לא מצליחה להבין.
אני יודע.
זה המבחן שלי. וגם אתה, אם אתה חושב על זה בצורה הגיונית, אתה לא מצליח להגיד על מה הקושי פה.
היית אומר לי, יש על זה קושי שפציפי.
אין פה שום קושי.
לא, אלף,
לא בגלל זה, אבל טכנית,
אין שום מצב שאני, שכאילו,
אין לי מושג קלוש מה עושים שם ואני לא יודע מה עושים שם.
אבל עזוב אותי כל פעם, מה אתה חושב? שכל האנשים ששם יש להם מושג, אני אשב, אני אעשה לך שיעור, אני אסביר לך, זה הכי חג שיש. אוקיי, רגע, רגע, רגע.
אבל זה לא העניין.
עזוב אותי שיעור, אני לא יודע מה לעשות שם, אבל זה לא משער.
אני, כאילו, עזבי, זו לא הנקודה.
למה אתה חושב שאנשים, שכל האנשים שעובדים זה מה יותר ממך? למה הם יודעים יותר? עשית איזה 15 פעם ויבואו לעזור לך, תגיד שאתה רוצה, מסכים, שאני,
שיבואו ובספירה יביאו לך עוד בן אדם. גם אני דרשתי והביאו לי עוד בן אדם מסוים, יש אנשים כמוני כשהם רזרבות.
עזבי, אז נכנסת פה לוויכוח שהוא א', את סתם לא צודקת, אבל ב', גם אם היית צודקת. זה כן נכון, אני הייתי שם ואני הייתי בזה,
וכל פעם שביקשתי שיבואו לעזור לי, באו ועזר לי, יש הצלחות שזה יש המון אנשים. לך יעזרו, לי לא יעזרו. לך יעזרו מסוים, תגיד בדיוק. ולי לא יעשו, זה מאוד חשוב. לא נכון, שמו אותך, כל פעם היית רוטציה, זה פעם ראשונה, זה באמת צריך להתאמן. בלי שאני אבקש, אבל.
אז הפעם הם אמרו, בוא ניתן לאנשים אחרים ליותר, אז תעציבו אותה. עכשיו אין לך מה לבקש, כי זה מאוחר מדי, נכון, חיכית, חיכית,
ידעת שאתה לא יכול, אבל לא אמרת, אוקיי, אז אני אהיה קולט, אני אחפש אופציה אחרת. חיכית, חיכית, כמו שזה,
שגרת אותו מכעיס גם, זה מאוד מאוד מכעיס, אבל זה מעניין. מה את אומרת? כל פעם דיברתי איתך, כל פעם שעשיתי, אבל למה אתה מעצמך אמרת את זה? למה לא אמרת את זה? אני אמצא לי תפקיד אחר בזה.
שאני כן אהיה חלק מהמאמץ.
יש עוד תפקידים, ואתה ידעת את זה, אבל הכי טוב זה, אבל זו ההתנהלות שלך הכללית בחיים, לשבת, שזה היית את זה, שמישהו אחר יתאמת, שמישהו אחר יקרף את עצמו.
זו ההתנהלות, זו ההתנהלות, זו האמת, זו האמת.
זה אחד, אבל עזוב, אני אומרת, לא, לא, לא, לא. אם את חושבת שזו ההתנהלות שלי בחיים, אז אין לך ולי מה לחפש ביחד, זה לא קשור לעניין. טוב, בסדר, אני מצטערת, אני לא חושבת, אני באמת, אני אומרת, לא, את לא מצטערת,
אמרת שאת חושבת, אני מצטערת שאמרתי את זה, אני רוצה, זה שאמרת זה לא רלוונטי.
אני לא חושבת את זה, אבל אני אומרת שזה מעצבנ אותי, כי אני,
טוב, אני בואו נחזור לנקודה הנכונה, אני לא חושבת את זה, אני לא חושבת את זה, אני לא חושבת את זה. לא, לא. את הבאת נקודה אחרת,
באמת, אם את חושבת, ואני מבין שאת חושבת את זה,
שהגישה שלי לחיים זה תמיד שב ואל תעשה,
אז באמת,
ובשיא הרצינות,
נו, לא צריך ללכת. טוב, זה לא הגישה שלך, אבל אני חוזרת, שאלת תרופה שלנו, לא, לא, זה כן, אתה יודע כמה אני עצוקה,
יכלת להרים טלפון לשאול שהוא סידר לכל העולם להיות קולט,
והוא עשה את זה, יכלת לשאול אותו איך עושים,
להתאמץ פה יותר, אם זה כל כך בנפשך לא לעשות את זה, אז יכלת למצוא אלטרנטיבה,
וראית כמה זה בנפשי שתעשה את זה,
כמה הכסף הזה קריטי לי,
אז לך הייתה להתאמץ יותר, מה אני אגיד לך? אבל עזוב, סתם, סתמת על זה, אני מנסה להבין, בסדר, כל הכבוד לך, באמת, שלא הייתה ביבשת את הזמן, גם אז וגם היום, אבל כרגיל לא התאמץ לי. זה לא נשמע שכל הכבוד לי,
וכשאני, אחרי שאני אלך, נגיד שהייתי נכנע לך, ואין סיכוי שאני אגיד לך עכשיו, אבל נגיד שהייתי נכנע לך עכשיו,
את לא היית אומרת כל הכבוד לי שעשית את זה,
אם אחרי זה במשך חודשים הייתי נמצא כל הזמן בלברר למה אני אסתבך העניין הזה, וספירה חוזרת של הקיץ, אבל למה אתה חושב שזה להסתבך? אני לא מבינה את זה, אני באמת לא מבינה, רגע, רגע, רגע, רגע, רגע, אף פעם לא הסתבך את זה, למה שזה אמור לקרות? תגיד לה, רגע, רגע, רגע, רגע, רגע, רגע, אני אצלך עזרה, יביאו לך עזרה, רגע, רגע, רגע, רגע, אני גם אבוא, אני נעזור, מה אתה צריך לתור מזה?
להתייצב שם עוד עשירה, אני אעזור לך, מה אתה צריך לתור מזה? אני אטקפק לך את הכל, אני יודעת איך עושים את זה, וזה כזה פשוט וקל.
זה הכי טוב, קולי לג עושה את זה. גם אם הייתי מבין. סליחה, נשים חסרי השכלה עושים את זה, כל חרדי עושה את זה.
רחל גילה הולכת לעבוד בזה, כאילו מה אתה צריך לתור מזה? ילדים בגיל של הילדים שלך עובדים בזה.
למה זה כזה מסובך? איזה הסתבכות תהיהם? מה אתה חושב?
כאילו, יש שם עוד אנשים שהתפקיד שלהם לעזור לך, הם מקבלים כסף לעבור. למה זה אמור להיות כל כך קשה?
הדבר הזה באמת, אני שואלת, אז תגיד עוד מעלתו, בני אלדס, כמוני.
אני צריך עזרה, לא מרגיש טוב. מה, לא קורה שבן אדם לא מרגיש טוב? אני בעת, השתדלתי, היית חצי יום, תגיד באמצע יום, אני מרגיש רע.
לא יבואו להחליף אותה, הרי זו אחריות שלהם.
אתה לא פה מקבל תעודת הוקרה, זה לא עבודה שנמדדת לפי האם היית טוב או לא.
משהו לעשות טבעי, אתה יכול להיות פה הכי ראש חטן שיש, אתה פשוט צריך לבוא לקחת את הדברים, ובאמצע היום תגיד, אני לא מרגיש טוב. הרבה אנשים עשו את זה.
אני לא מרגיש טוב. אז יכניסו אותך, או שאני אצטרך חזרה בספירה, תעשה קומבינות תוך כדי.
תן לי לכוון אותך לעשות קומבינות תוך כדי. טוב, אבל אני רוצה להודיע להם לפני, ונגמר הזמן, ואת לא רוצה להקשיב, רק רוצה לדבר על... אז גם מה יש לך להודיע? מה תודיע? מה תודיע? שאני לא מגיע?
למה? למה? אני אגיד לך למה. למה? אני מפחד מהקורונה, מה אתה משלם עליהם? זה ממש טיפשי. באמת שבני, זה כל כך טיפשי, אני באמת, אני לא מבינה,
כאילו באמת אני אשאל אותך, הקושי שלך זה היקום בבוקר או הספירה, באמת אני לא מבינה מה הקושי.
הקושי שלי זה שאני מאמין שההפסד יהיה הרבה הרבה יותר מההפסד. מה אני אגיד לך, האכזבה שיש לי, הכעס שלי, זה ההפסד הכי גדול.
אבל שיהיה לך לבריאות.
אכזבה נוראית,
כמו הרבה אכזבות.
שיהיה לך לבריאות, באמת, זה מכעיס אותי ברמה שאתה לא מבין.
אני יודעת, שלכן, שלכן.
שברת אותי, כי לא העלית פה שום טיעון הגיוני,
אתה מדבר כמו כמו ילד אנוכי בן ארבע,
ואני אומרת לך שתעשה קומבינות תוך כדי, אבל אתה לא מסוגל לעשות קומבינות, רק לי תעשה קומבינות. למה אתה לא יכול לקחת את זה? תגיד, אני לא מרגיש טוב, איזה קורונה, איזה שטילות אתה מדבר.
אתה רוצה לספר את זה? אני אגיד שאני לא מרגיש טוב. אבל תגיד שם, בבום היום, תתחיל את העבודה.
למה? תעשי את אותו סיפור גם אז. תגיד תוך כדי, אני לא מרגיש טוב תוך כדי, מה לא קורה? אני לא אעשה. תבוא לשם, תתחיל את היום. תגיד, אני לא מרגיש טוב, אני צריך שיחליפו אותי לכמה שעות, זה יעזור לך מאוד, והם יחליפו אותך.
תגיד, אני לא מרגיש טוב תוך כדי, אני לא מבינה את זה.
את אומרת. תגיד, אני מרגיש לא טוב. מה יעשו לך? מה יעשו לך? הם ערוכים לזה.
מה אתה חושב, אנשים, הם ישלמו לך את הכל טוב מסוים. את אומרת, כי היא המצאת את זה מעטה אחת. אני אומרת לך, כי אני יודעת שאנשים, בני, אני אז נסעתי ללמוד המציאות. תגיד, אני לא מרגיש טוב, אבל תגיד בבוקר אני לא מרגיש טוב, יביאו לך מזכיר שני במקום, אני לא מבינה את זה. זה מה שאת אומרת.
אני אומרת לך מהניסיון, הם יעשו את זה, כי אז הם עוד יותר, אבל אתה מבין שהם צריכים פתרון. לא נכון.
לא נכון. הם צריכים פתרון בו ביום. הם צריכים פתרון. הם סומכים עליך.
אה, אני מבין. אז הם ימצאו פתרון בו ביום. בשביל זה, אבל למה יש אנשים רזרבים? למה יש אנשים רזרבים?
רונית. למה?
בשביל זה יש אנשים רזרבים.
זה הכול.
מה אני אגיד לך?
רונית, הם לא יעשו את זה.
הם יעשו את זה מצוין, כי הם צריכים אותך. עוד פעם, הם צריכים אותך.
הם יעשו את זה, וזהו.
בסדר, שלומה. גם לאף הם לא עשו את זה רק אחרי כמה שעות,
והלכת למות. לא נכון.
ולא הלכתי למות, ואני לא התקשרתי לאף אחד לפני 12:00, ואחרי זה צעקתי, והם הביאו לי כמה שרציתי. היה לי בספירה מישהו שהספר במקומי,
ואני סידרתי את הדברים, ולכן סיימתי ראשונה,
והיה לי במשך היום שעתיים אישהי, בגלל שהייתי תלויה בחי עם האוטו, אז חזרתי יותר מוקדם.
וטסתי יותר הצגות. אני נסעתי עם אנשים, וכל אחד סיפר לי מה הוא עשה.
בדיוק. מישהו אמר: הלכתי לישון שלוש שעות, שיתמודדו. אני לא מנדד לפי ה... זה לא איזה עבודה שמודדים אם היית טוב או לא.
הם צריכים לעשות דוד בדיוק כמוך. זהו.
אז הם ערוכים לזה שיש, אם פתאום מישהו לא מרגיש טוב, מה לא קורה?
פתאום תגיד: אני לא מסוגל, לא מרגיש טוב. זהו לא, הוא מקבל מקום. אני צריך הפסקה שלוש שעות, אז תתקבל מקום.
זהו לא. אני מבטיחה לך שתקבל. את מבטיחה לי. את גם מבטיחה לי. טוב, בסדר, עזוב.
בסדר, מה אני אגיד לך? אתה גם מבטיח הרבה דברים לך ולפרנס, ואתה לא עושה את זה. זה יש לך, היה לך פה הזדמנות.
צריכה לתכן את העוול הנוראי הזה.
היית יכול לתכן את העוול הזה. בסדר, תעניש אותי פעמיים, כולל לקחתי את האוטו.
גם לקחתי את האוטו, גם את המיקוד הלא הזה, גם רצפונית היום, זהו.
מה אני אגיד לך? הנה דוגמה קלאסית: שלוש פעמים כן עשיתי את זה בשנה האחרונה, או פעמיים כן עשיתי את האחרונה. לא עשית שלוש פעמים. בוא נעמיד כבר מדהים.
ניסתה לך לחו"ל.
שקר. בסדר, קראת ארבעה ניסתה לי. נו, ומה רע? ומה רע?
אוקיי, ומה, זה היה כזה נורא, ולא אמרת שאני מקיים את ההבטחה שלי. לא נכון, אמרתי כל הכבוד, הסתמכתי מאוד כל פעם. לא אמרת שאני מקיים את ההבטחה שלי. לא, לא אמרת שאני מקיים את ההבטחה שלי שמפרנש, כלומר, זה לא רלוונטי.
בני, אני לא צריכה להגיד לך, זה משהו שאתה יכול להבין לבד,
ואם אתה לא מבין את זה לבד, אני מבין את זה לבד, נכון. אתה צריך אלף לצאת את הסרטנטה הזאת ומבלבלת לך את המוח ומבזבזת כסף. תמשיך ללכת אליה ולברנד, שמר תעזרו לך במשך השנים, אין ספק. תמשיך, מה אני אגיד לך? אני לא בסדר, אני הכול הלילה, אבל אני לא בסדר. אני אמרתי שאת לא בסדר? מה אני אגיד לך?
כן, אתה נותן לי דחופה שבדרישה שלי, בדרישה שלי שתהיה שותף למאמץ ולמסירות נפש שלי,
המאמץ קצר מצדך לא כל הזמן, שלוש פעמים בשנה, כן, זה מה שביקשתי,
אפילו ארבע.
אז זה מה שאני רוצה, אני רוצה להרגיש שאכפת לך, שאתה שותף,
שאתה מבין שביום-יום אין לך חלק, הרבה מה לעשות, חוץ מלהתפלל, אבל בזה יש לך פה מה לעשות.
כבר העבודה היא בפתחך, היא שכחה לך,
כבר הייתה, עברת את כל השלמים,
רק כבר שם.
כאילו, מה הבעיה להתאמץ, זה חשוב נורא לאשתך. תתאמץ, נכון, אני לא אומרת שזה הכי אידיאלי,
זה באמת קצת פרופה, זה באמת ציוט. אז מה,
לי, אני לא עושה דברים שהם ציוט? מה, אני לא תמה כל יום לבית ספר אפילו שלא כיף לי? כי אני, יש לי סדרי עדיפות, אני יודעת מה חשוב,
ואני יודעת שהחיים שלנו גם תלויים בזה.
אז זהו, אז אני מתאמסת,
אני יוצאת מגדרי כל הזמן, אז אתה לא צריך להתאמץ כל הזמן, אבל פעם בעד אתה צריך להתאמץ.
עכשיו, זה לא שזה, זה נפל.
בתוך התפקיד הזה אתה יכול להתקמבן לא רע, אני מוכנה לעזור לך בכל דרך שאפשר.
ולהגיד, 24 שעות, נכון, לא יהיה לי כיף. אחרי זה אני אנוח,
אני אעשה כיף, אני אקח את הכיף הזה, אני אקנה מזגנים,
לא חסר מה לעשות עם הכיף הזה.
יהיה לי הרגשה נעימה שכן, הנה התאמצתי, אפילו שהיה עבודה נוראית, עשיתי את הכול,
כי ראיתי כמה זה חשוב לאשתי, שזה בנפשה.
אז מה אני אגיד לך? בסדר, אני מחבלת תחת, אני יכולה להגיד.
שיהיה טובה.