כן, ואני, הפלאפון שנגמר, ואני עדיין בבית ספר, יש לי עוד השתלמות עד שש.
אוקיי. מסתדר לך הפלאפון? כן.
מעולה. אז איפה אתה?
אני יודע שפחדתי שאני אקנה טלפון חדש, אבל... לא, בכלל לא. אבל איפה אתה?
אני רואה שאני בדרך הביתה, אני לא אחכה פה עכשיו שלוש-ארבע שעות לילה. אני לא יכול. ברור, ברור. לא, לא, לא. היא תגיע באוטובוס, ואני אכגוש אותה, ואני גם אעסק להיות... אני אחזיר אותה בלילה.
היא חוזרת הלילה, או מחר עבוד?
לדעתי זה טיפשי, שלדעתי עדיף לה מחר בבוקר, אבל נראה.
היא צריכה לישון בבית, אחרת היא לא ישנה.
אתמול כעסתי עליה, היא נסעה בגשם,
מזבזת הזמן עם נומי וחי עליה.
יותר מדי היא תקועה איתם, אתה מבין?
כן.
אני גם לא יודעת מתי היא חזרה,
אבל גם יואב, הוא נמרח אתמול בלילה שעות, ואנחנו נשארו לישון מאוחר, והוא היה מפורק בבוקר.
אבל איך היה איתו? הבאת אותו? הכול היה בסדר? כן, כן.
טוב, בקיצור, אני כרגע בלי פלאפון, באתנה פה, אבל אני אגיע ב-18:00 הביתה.
רגע, איך התקשרת אליי אז?
מה?
לא הבנתי, איך התקשרת?
אני בנוגה, אני עדיין בנוגה והשתלמות עד 18:00. טוב, איך התקשרת? אני לוקחת, תהיה לך שיניים ב-18:00. אבל איך התקשרת אם אין לך פלאפון? אני לא מבין.
ביי.
הלו!